КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року, до якої включені заперечення на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА» про визнання недійсними договорів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовували тим, що 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №63-08-И/33-С, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надано грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США зі сплатою за користування кредитними ресурсами процентів у розмірі 8 (вісім) відсотків річних строком до 31.03.2028 року.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору кредитні кошти, які отримані ОСОБА_2 були використані для придбання 1-кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею-17,3 кв. м.

Вказували, що 03.04.2008 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотечний договір, який посвідчений призваним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Згідно з п.1 іпотечного договору предметом іпотеки є 1-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею-17,3 кв.м.

Згідно з п.5 іпотечного договору сторони домовились, що ринкова вартість предмета іпотеки становить 431 270 грн, ліквідаційна вартість 388 143 грн.

Зазначали, що 03.04.2008 року ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору був укладений договір поруки №63-08-П/33-С. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором.

11.03.2019 року за результатом проведення аукціону щодо продажу лоту №F07GL40804, до складу якого входив кредитний портфель, що складався з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою. До складу проданого кредитного портфелю входив також кредитний договір, який був укладений з ОСОБА_2 . Продаж лоту відбувся за ціною 8 501 267 грн, що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 року.

02.04.2019 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги.

Згідно з п.1 договору відступлення прав вимоги ПAT Банк «Фінанси та Кредит» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належні ПAT Банк «Фінанси та Кредит», а ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» набуває права вимоги до позичальника, поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстру у Додатку 1 до цього Договору. ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» сплачує ПAT Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п.2 договору відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПAT Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.

Вартість відступлення прав вимоги за Основними договорами відповідно до цього Договору сплачена ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідно до договорів відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів №UA- ЕА-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої відповідачем-2 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідачу-1 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» суми 8 501 267 грн.

02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.M., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Відповідно до п.1.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки сторони погодили, що за своєю природою даний Договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги за Договором іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до даного Договору, Новому Іпотекодержателю (відступлення права вимоги).

Так, п.2.1 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, у зв`язку з укладенням Сторонами 02.04.2019 року Договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів. Первісний Іпотекодержатель відступає та передає, а Новий Іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних Первісному Іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічений у Додатку 1 до цього Договору. Новий іпоеткодержатель сплатив Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Пунктом 2.2 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки передбачено, що за цим договором Новий іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до п.4.1 цього Договору набуває наступні права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме: одержати, переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, у порядку визначеному Договором іпотеки задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або Договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного у Додатку 1 до даного Договору. Права Банку за Договором іпотеки переходять до Нового Іпотекодержателя відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

Згідно з п.4.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки вартість відступлення Прав вимоги за договором іпотеки сплачена Новим Іпотекодержателем в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено Банком Новому Іпотекодержателю відповідно до договорів про відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів № UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої Новим Іпотекодержателем Банку в суми 8 501 267 грн.

За таких обставин, позивач вважає що оспорюваний договір про відступлення прав вимоги та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки є саме договором факторингу, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку відбувалось в обмін на грошові кошти за плату у вигляді дисконту, який виражається у сплаті 293 147 грн. (визначена шляхом поділу вартості придбаного кредитного портфелю за ціною 8 501 267 грн, на 29 - кількість кредитних договорів, що входять до складу придбаного кредитного портфелю) з можливістю стягнення боргу по кредитному договору ОСОБА_2 в сумі 2 205 442,77 грн та з можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки (1-кімнатну квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею-17,3 кв. м) в сумі 899 668,73 грн.

Таким чином, позивач вважає, що зміст договору про відступлення прав вимоги та зміст договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки такі правочини є договорами факторингу, а не договорами відступлення прав вимоги. Крім того, предметом договору відступлення прав вимоги та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки як договорів факторингу, виходячи зі змісту положень з ч.1 ст.1077 ЦК України (за договором факторингу є виключно право грошової, а не будь-якої майнової), не можуть бути вимоги за договором поруки та за договором іпотеки.

Також, позивачі зазначили, що 20.09.2019 року між ТОВ "ФК "Арагон" та ТОВ "Ваканда" було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 03.04.2008 року, за умовами якого передача прав за договором іпотеки здійснюється у зв`язку з частковим виконанням новим Іпотекодержателем своїх зобов`язань як Поручителя за договором поруки №08/07-п від 08.07.2019 року, укладеним між ТОВ "ФК "Арагон" та ТОВ "Ваканда", предметом якого є погашення заборгованості відповідно до кредитного договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року.

Разом з тим, позивачі вважають, шо укладений договір суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 та ч. 2 ст. 556 ЦК України, оскільки відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 року приватним нотаріусом Степаненко Д.В. за реєстровим №686 на користь ТОВ "Ваканда", може відбутися у зв`язку з повним погашенням, вказаним підприємством, як поручителем, заборгованості по кредитному договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, а не часткового погашення заборгованості по зазначеному кредитному договору.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 до якої включені заперечення на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов: первинний кредитор поступається новому кредиторові саме грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування; новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування); новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути різними: - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання.

Відсутність цих ознак при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги(стаття 656 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №591/4552/17, від 27.03.2019 у справі №755/5751/17, від 20.02.2019 у справі №128/639/17.

Згідно з п.1 договору 9 відступлення прав вимоги від 02.04.2019 Відповідач, АТ Банк «Фінанси та Кредит» відступає Відповідачу, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належні Відповідачу, АТ Банк «Фінанси та Кредит», а Відповідач, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», набуває права вимоги до позичальника, поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстру у Додатку 1 до цього Договору. Відповідач, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» сплачує Відповідачу, АТ Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п.2 договору 9 відступлення прав вимоги від 02.04.2019 Відповідач, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Відповідачем, АТ Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до Відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до Відповідача, ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.

Відступлення права вимоги по кредитному договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року у даному випадку відбувалось в обмін на грошові кошти за плату у вигляді дисконту, який виражається у сплаті 293 147 грн. (визначена шляхом поділу вартості придбаного кредитного портфелю за ціною 8 501 267 грн, на 29 - кількість кредитних договорів, що входять до складу придбаного кредитного портфелю) з можливістю стягнення боргу по кредитному договору Позивача, ОСОБА_2 в сумі 2 205 442,77 грн. та з можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки (1-кімнатну квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею-17,3 кв. м) в сумі 700 613,00 грн. згідно з наданим Відповідачем, ТОВ «ФК Арагон» звітом про оцінку майна №5524 від 14.06.2019. При цьому, вищевказана формула, не була спростована Відповідачем, ПАТ «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» під час розгляду справи в суді першої інстанції, що виражається у відсутності відповідного відзиву та не надання керівником вказаною юридичною особою, відповідей на поставлені в позовній заяві питання, в порядку передбаченому ст. 93 ЦПК України.

Отже, за умовами договору 9 відступлення права вимоги від 02.04.2019 фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цьому дохід нового кредитора (ТОВ «ФК «Арагон»), виражається в отриманій знижці з вартості боргу, відсотків, комісійних, їх поєднання. Такі обставини є основними ознаками договору факторингу.

Враховуючи викладене вище обставини, положення наведених вище норм матеріального права та правову позицію Верховного Суду щодо розмежування договорів цесії та факторингу, суд першої інстанції у справі № 760/34298/19 не врахував та не здійснив належної оцінки того, що укладений 02.04.2019 між Відповідачем, AT Банк «Фінанси та Кредит» та Відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Арагон договір 9 про відступлення прав вимоги від 02.04.2019 року по кредитному договору 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року за своєю юридичною природою (незважаючи на його назву як договір відступлення права вимоги) є договором факторингу. Крім того, цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте, самі по собі назва оспорюваного у даній справі договору не змінює його правової природи.

Також, вважає за необхідне зазначити, що основною ознакою укладеності договору купівлі-продажу права вимоги, за яким відступається. є те, що право вимоги за таким договором придбавається за номінальною ціною без стягнення додаткової плати.

Аналогічний правовий висновок суду викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.09.2018 року у справі №909/968/16.

Наявність вище викладених обставин спростовують висновок суду першої інстанції про те, що укладені договори відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації.

Вказує, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову щодо визнання недійсним укладеного 20.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВАКАНДА» договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за

№774, за іпотечним договором, посвідченим Степаненко Д.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2008 року за реєстровим №686, здійснив фактичну підміну норм права, які підлягали застосуванню. Зазначене підтверджується наступним.

Так, позивачі у позовній заяві обгрунтовуючи позовні вимоги щодо визнання недійсним, укладеного 20.09.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» та ТОВ «ВАКАНДА» договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за

№774, за іпотечним договором, посвідченим Степаненко Д.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2008 року за реєстровим №686 здійснювали посилання на ст.ст.553, 556 ЦК України, відповідно до змісту яких часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Отже, суд першої інстанції, в порушення зазначених вимог Цивільного кодексу України не здійснив встановлення правових підстав переходу прав кредитора до поручителя, оскільки до поручителя, який здійснив погашення заборгованості по кредитному договору, права переходять на підставі закону - п. 3 ч. ст.512 ЦК України, а не на підставі укладеного договору відступлення прав вимоги.

При цьому, потрібно зазначити, що суд першої інстанції не навів мотиви на застосування правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування в силу змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що викладені у постановах Верховного Суду України щодо застосування ст.556 ЦК України у взаємозв`язку із ст.512 ЦК, відповідно до яких часткове виконання поручителем зобов`язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором.

Фактично суд допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень, та не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Щодо заперечень на ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, то апелянт вважав за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із змісту ухвали про відкриття провадження від 21.12.2019 року суд не визнавав дану справу малозначною з посиланням на її незначну складність (відсутнє обґрунтування із визначенням категорії та складності справи, обсягу та характеру доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо) відповідно до п.2 ч.6 ст.19 ЦПК України.

Таким чином, справа №760/34298/19 не підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення з АТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначє, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що спірні договори не відповідають вимогам чинного законодавства, не зазначено та не надано доказів в обґрунтування того, які їх права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні оскаржуваних договорів.

Представник ТОВ «Ваканда» також подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачами не доведено своєї заінтересованості у оспорюванні договорів відступлення прав вимоги укладених 02 квітня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» та 20 вересня 2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» зокрема те, що в результаті укладення договорів про відступлення права вимоги обсяг майнових зобов`язань позивачів змінився, що, як наслідок, призвело до порушення їх прав і законних інтересів, або те, що у разі визнання договорів недійсними майнові інтереси позивачів будуть відновлені, а отже, відповідно, позивачі не довели наявності у них правових підстав для звернення до суду із вимогою про визнання недійсними таких договорів.

Тому, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року у справі

№760/34298/19 без змін, оскільки вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, встановив дійсні обставини справи та надав їм оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, принципу верховенства права та справедливості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не доведено, що оспорюваними договорами було порушено їх права, а сама позовна заява містить лише особисте переконання позивачів про те, що оспорювані договори укладені всупереч вимог законодавства.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» (Відповідач -1) та ОСОБА_2 (Позивач -1) був укладений кредитний договір №63-08-И/33-С, згідно з яким позивач -1 отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США строком до 31.03.2028 року на купівлю нерухомості (квартири).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 686, відповідно до якого позивач-1 надав банку в іпотеку квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 03.04.2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (позивач - 2) було укладено договір поруки № 63-08-П/33-С.

Встановлено, що 02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» (Відповідач - 2) було укладено договір про відступлення прав вимоги №9 за яким новому кредитору, ТОВ «ФК «АРАГОН», були передані права вимоги за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року та договором поруки № 63-08-П/33-С від 03.04.2008 року.

Цього ж дня між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстрованим в реєстрі за №686, згідно якого до нового іпотекодержателя - ТОВ «ФК «АРАГОН» перейшло право вимоги за вказаним іпотечним договором.

Підставою для укладення договорів про відступлення прав вимоги стала перемога ТОВ «ФК «АРАГОН» на електронному аукціоні щодо продажу майновий прав, активів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 11 вересня 2019 року.

Продаж майнових прав ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на відкритих електронних торгах був здійснений на підставі рішення №2815 від 03.07.2017 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ Банк «Фінанси та Кредит».

Зазначений електронний аукціон відбувся в межах процедури ліквідації Приватного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», яка відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2417 від 22.09.2019 року продовжила строки здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до 17 грудня 2020 року включно.

Результати електронного аукціону, який відбувся 11 вересня 2019 року були відображені в протоколі №UA-EA-2019-02-15-000005-b від 11 вересня 2019 року.

Згідно протоколу, предметом аукціону був кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою.

До складу проданого кредитного портфелю входили також вимоги за кредитним договором №63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 .

За результатами аукціону переможцем стало ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН», яке придбало майнові права за 8 501 267 гривень.

Також встановлено, що 02.04.2019 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір 9 про відступлення прав вимоги.

За п.1 договору відступлення прав вимоги ПAT Банк «Фінанси та Кредит» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належні ПAT Банк «Фінанси та Кредит», а ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» набуває права вимоги до позичальника, поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстру у Додатку 1 до цього Договору. ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» сплачує ПAT Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно з п.2 договору відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПAT Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі коштів, відповідно до п.4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.

Вартість відступлення прав вимоги за Основними договорами відповідно до цього Договору сплачена ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідно до договорів відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів №UA- ЕА-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої відповідачем-2 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідачу-1 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», суми 8 501 267 грн.

02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.M., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Відповідно до п.1.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки сторони погодили, що за своєю природою даний Договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги за Договором іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до даного Договору, Новому Іпотекодержателю (відступлення права вимоги).

Пунктом 2.1 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, і зв`язку з укладенням Сторонами 02.04.2019 року Договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів. Первісний Іпотекодержатель відступає та передає, а Новий Іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних Первісному Іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічений у Додатку 1 до цього Договору. Новий іпотекодержатель сплатив Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Пунктом 2.2 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки передбачено, що за цим договором Новий іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до п.4.1 цього Договору набуває наступні права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме: одержати, переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, у порядку. визначеному Договором іпотеки задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або Договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного у Додатку 1 до даного Договору. Права Банку за Договором іпотеки переходять до Нового Іпотекодержателя відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

Відповідно до п.4.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки вартість відступлення Прав вимоги за договором іпотеки сплачена Новим Іпотекодержателем в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено Банком Новому Іпотекодержателю відповідно до договорів про відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 року та входить до сплаченої Новим Іпотекодержателем Банку в суми 8 501 267 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для визнання вищенаведених договорів недійсними, посилалися на те, що зміст договору про відступлення прав вимоги та зміст договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки оспорювані правочини є фактично договорами факторингу.

За ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Положеннями ст.ст.1078, 1079 ЦК України регламентовано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями ст.512 та ч.1 ст.514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, договір відступлення прав вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України такого не забороняє.

Нормами ЦК України не встановлено заборони щодо платності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу, а якщо безоплатний, то застосовуються положення про договір дарування.

Так, як вбачається, текст укладених між відповідачами договорів не містять жодних посилань на факторинг, а сама його термінологія та суть навпаки підтверджує, що між відповідачами було укладено договір про відступлення права вимоги.

Також, право вимоги було реалізовано в межах процедури ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року за №388 і визначено, що за результатами проведення відкритих торгів (аукціону) банк укладає з переможцем договір купівлі-продажу майна (активу).

З огляду на вказане, вбачається, що між Банком (первинним кредитором) та ТОВ «ФК «Арагон» (новим кредитором) укладено саме договори відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, які за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами.

При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі №906/1174/18, слід відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31.10.2018 року у справі №465/646/11, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.

За вказаних обставин, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з наданими сторонами спору доказами, а також оцінюючи відмінності між договором відступлення права вимоги і договором факторингу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірні договори укладено у відповідності до ч.3 ст. 656, ст.ст. 512-516 ЦК України, а тому вказані договори не є договорами факторингу, не передбачають надання фінансових послуг новим кредитором первісному кредитору щодо стягнення боргу з боржника саме на користь банку, та у зв`язку з цим не підпадають під дію Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, судом встановлено, що 08.07.2019 року між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» було укладено договір поруки №08/07, предметом якого є погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору №63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, за яким позичальником/боржником є позивач ОСОБА_2 .

За умовами договору поруки від 08.07.2019 року ТОВ «ВАКАНДА» поручилося перед ТОВ «ФК «АРАГОН» за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором про надання кредиту, в обсязі та на умовах передбачених даним договором поруки.

При цьому, за вказаним договором поруки ТОВ «ВАКАНДА» погасило кредитну заборгованість ОСОБА_2 у розмірі 750 000 грн.

Судом встановлено, що 20.09.2019 року між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 03.04.2008 року, зі змісту якого вбачається, що підставою для його укладення та переходу до ТОВ «Ваканда» прав та обов`язків іпотекодержателя є договір поруки №08/07-п від 08.07.2019 року, за яким ТОВ «Ваканда» сплатило грошові кошти в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №63-08-И/33-С від 03.04.2008 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання вищевказаного договору недійсним, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що укладений договір суперечить вимогам п.3 ч.1 ст.512 та ч.1, 2 ст.556 ЦК України, оскільки відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 року приватним нотаріусом Степаненко Д.В. за реєстровим №686 на користь ТОВ «Ваканда» може відбутися у зв`язку з повним погашенням вказаним підприємством, як поручителем, заборгованості по кредитному договору №63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, а не частковим погашенням заборгованості по зазначеному кредитному договору.

Положеннями ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Тобто, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З обставин справи вбачається, що позивачі не оскаржують та не оскаржували договір поруки №08/07-п від 08.07.2019 року, відповідно цей договір є чинним та в силу ст.204 ЦК України, є правомірним, а тому ТОВ «ВАКАНДА» є новим іпотекодержателем у зобов`язанні, до якого перейшли всі права первісного іпотекодержателя в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст.512-517 ЦК України.

Також, відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі.

За ч. 2 ст. 556 ЦК України після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Отже, з урахуванням положень ч.2 ст.556 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Підтвердженням цього є також норма ч.1 ст.512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем.

Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Як вже зазначалося вище, оскаржуваний договір від 20.09.2019 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором був укладений в зв`язку з виконанням ТОВ «ВАКАНДА» своїх зобов`язань, як поручителем, за договором поруки №08/07-п від 08.07.2019 року у розмірі 750 000 гривень.

На підставі цього договору до поручителя ТОВ «ВАКАНДА» перейшли права кредитора ТОВ «ФК «АРАГОН» за іпотечним договором від 03.04.2008 року, реєстровий

№686, оскільки сума сплачена поручителем за договором поруки перевищує вартість предмета іпотеки, що підтверджується звітом про оцінку майна №5524 від 14.06.2019 року згідно якого вартість іпотечного майна, 1-кімнатної квартири розташованої за адресою:

АДРЕСА_1 , становить 700 613 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору від 20.09.2019 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, оскільки зазначений договір укладений на підставі чинного договору поруки №08/07-п від 08.07.2019 року, а при укладенні договору спірного договору відповідачі керувались положеннями статей 512, 513, 514, 553-556 ЦК України і доказів зворотного позивачі не надали.

Також, оскільки позивачами не доведено наявність підстав для визнання недійним договору від 20.09.2019 року, реєстровий №774, про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, не підлягає задоволенню і вимога позивачів про скасування запису про іпотеку №32454701 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого іпотекодержателем визначене ТОВ «ВАКАНДА», оскільки така вимога є похідною від попередньої вимоги позивачів.

Також, положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

За вимогами ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.17, 26 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, а особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними є насамперед сторони правочину.

Відповідно до п.2 вказаної постанови судом необхідно враховувати, що згідно зі ст.ст.4, 10 та 203 ЦК України правочин не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Водночас, як вбачається, обґрунтовуючи недійсність спірних договорів, позивачі не зазначили, а також не надали жодного доказу на підтвердження факту не додержання відповідачами вимог ст.203 ЦК України при укладенні оскаржуваних договорів.

У свою чергу, оскаржувані договори були укладені відповідачами з дотриманням вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, а їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Також, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, з огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Проте, всупереч вищенаведених положень законодавства позивачами не доведено, що оспорюваними договорами було порушено їх права, а сама позовна заява містить лише особисте переконання позивачів про те, що оспорювані договори укладені всупереч вимог законодавства.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 грудня 2021 року, до якої включені заперечення на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 24 березня 2020 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: