Справа № 754/507/23
У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Буша Н.Д.,

за участю секретаря с/з Зануди І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Філіна Едуарда Володимировича, про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

18.09.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Філін Е.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/507/23 таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 16 січня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ у справі № 754/507/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн.

Судовий наказ ОСОБА_1 отримав 05.04.2023 р. особисто. З даним судовим наказом не згоден і вимушений звернутись до суду про його скасування. 15.09.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2022 року шлюб між сторонами був розірваний. Після розлучення син залишився проживати разом з батьком - ОСОБА_1 у трьохкімнатній квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 02.06.2015 р. за №НАМ667498. ОСОБА_1 працевлаштований в Деснянському районному у місті Києві територіальному центрі комплектуванні та соціальної підтримки на посаді оператора відділення призиву Деснянського районного у місті Києві територіальному центрі комплектування та соціальнорї підтримки. Син має здібності в спортивній акробатиці, тому відвідує Дитячо-юнацьку спортивну школу №20, де батько приймає активну участь в підтримці досягнень сина та перебуває на піклуванні батька. При розлученні подружжям було узгоджено, що місце проживання сина буде разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина була на забезпеченні батька, що також було узгоджено між батьками. Несподіванкою стало те, що з Деснянського ВДВС прийшло повідомлення про відкриття виконавчого провадження з приводу стягнення аліментів. Мати останій час мешкає окремо, тому клопіт щодо утримання та турботи за дитиною повністю покладено на заявника. Щодо визначення місця проживання дитини з батьком, син сам виказав бажання і тому заявник вимушений був звертатись до суду з вказаною заявою.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 19.09.2023 року визначено головуючого суддю Буша Н.Д.

До початку судового засідання через канцелярію суду 28.09.2023 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Кухаренко О.В. подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Філін Е.В. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності заявника, подану заяву про визнання судового наказу таким, що підлягає скасуванню підтримав, та просив про її задоволення.

Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви (ч. 3 ст. 432 ЦПК України).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню на підставі наявних у ній матеріалів та постановити ухвалу.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши наявні докази по справі на основі повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, наказного провадження. Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Стаття 160 ЦПК України встановлює, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 16 січня 2023 року Деснянським районним судом м. Києва за заявою ОСОБА_2 було видано судовий наказ у справі № 754/507/23, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40 грн.

Постановою головного державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бойченко С.В. від 23.03.2023 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч.1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Як встановлено за матеріалами справи, 24 квітня 2023 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва від представника боржника ОСОБА_4 надійшла заява про скасування судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2023 у справі № 754/507/23.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 754/507/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини було відмовлено.

Частиною 1 ст. 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Скориставшись своїм правом, передбаченим цивільним процесуальним кодексом, 18.09.2023 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Філіна Е.В. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу Деснянського районного суду м. Києва у справі №754/507/23 таким, що не підлягає виконанню.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Києві, батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2022 року у справі №754/15597/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Христинівського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 56, розірвано.

Відповідно до копії Актів обстеження житлових умов від 20.03.2023 р., 23.03.2023 р., 02.04.2023 р., 09.04.2023 р. за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербинською О.М. за р. №416, в яких зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періодично не проживає за вказаною адресою, лишились деякі її речі, які вона не встигла забрати. За вказаною адресою проживають ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 .

Відповідно до копії Акту від 30.08.2023 р., складеного мешканцями кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 30 грудня 2022 року по теперішній час.

Згідно копії характеристики №20 від 21.03.2023 року, виданої дитячо-юнацькою спортивною школою №20 Шевченківського району м. Києва, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , на протязі 9 років займається спортивною акробатикою у тренера ОСОБА_5 , останнім часом у ДЮСШ №20. На протязі всього часу його батько ОСОБА_1 бере активну участь у спортивному житті сина ОСОБА_6 , який виконав норматив «першого дорослого розряду». А також батько здійснював усі фінансові витрати на його спортивне виховання (пошив спортивного одягу, фінансове забезпечення літнього відпочинку і т.д.).

Згідно довідки №02-133 від 30.08.2023 року, виданою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» ЖЕД-301 ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 30 грудня 2022 р. по теперішній час.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до ч. 3 вищевказаної статті суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Згідно статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" судовий наказ є виконавчим документом.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 4 та 5 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частини третьої ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтями 183 та 184 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, сімейним та процесуальним законодавством визначено, що право вимоги про стягнення аліментів на підставі судового наказу належить тому з батьків або іншому законному її представнику, з яким вона проживає.

При зверненні до суду відповідний заявник повинен дотримуватися процесуальної дисципліни та вимог закону, які наділяють його статусом особи, якій належить право вимоги.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд також бере до увагу, що за змістом ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Однак, за обставинами даної справи між сторонами наявний спор, що є перешкодою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Про викладені обставини стягувач ОСОБА_2 зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що не відповідає дійсності.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, про відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_7 перед ОСОБА_2 , що в свою чергу при наявності протиріч між батьками щодо місця проживання дитини, свідчить про відсутність у стягувача суб`єктивного права вимоги до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

А тому, суд вважає за необхідне визнати таким, що не підлягає виконанню повністю судовий наказ, виданий Деснянським районним судом м. Києва від 16.01.2023 року.

Керуючись ст. ст. 160, 173, 259, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Філіна Едуарда Володимировича про визнання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий документ - судовий наказ Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 28.09.2023 року.

Суддя Н.Д.Буша