РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/219/23

Провадження № 22-ц/4815/1065/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Мороз А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Беляновського Романа Юрійовича на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2023 року (ухвалене у складі судді Делалова О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 14.07.2018 між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 13 500 доларів США. Строк повернення боргу сторони не визначали. Вказану розписку ОСОБА_2 написав власноручно та скріпив її своїм підписом. Враховуючи те, що строк повернення коштів сторонами не встановлювався, такий строк слід рахувати з дня пред`явлення вимоги про повернення. 19.01.2022р. та повторно 10.11.2022р. ним на адресу відповідача були направлені вимоги про повернення позики, які були проігноровані, позика повернута не була.

Просив стягнути з відповідача на його користь борг за довоговорм позики в сумі 13 500 доларів США.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 13 500,00 доларів США.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався доведенням позивачем факту наявності позикової заборгованості відповідача перед ним у розмірі 13 500,00 доларів США.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2 адвокат Беляновський Р.Ю. оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки між сторонами не виникало позикових правовідносин, адже текст розписки не вказує на отримання ОСОБА_2 коштів у борг та не передбачає обов`язку їх повернення позивачу. Наголошує, що позивач не довів і не надав доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикових зобов`язань, а тому відсутні підстави для стягнення коштів за розпискою.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.07.2018 року ОСОБА_2 написав розписку наступного змісту: "Я, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 13 500 тис. доларів" (а.с. 6).

У поданій позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що вищевказана розписка є борговою, а тому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму позики у розмірі 13 500,00 доларів США.

Факт отримання грошових коштів та написання розписки відповідачем не оспорюється.

Разом з цим, ОСОБА_2 заперечує факт наявності у нього з позивачем позикових зобов`язань, а грошові кошти по розписці були взяті ним не в борг, а в якості оплати за частку ОСОБА_3 в статутному капіталі ТзОВ «СФГ «Джерела».

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, а тому факт отримання коштів в борг підтверджує не будь яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком їх повернення.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З укладеної між сторонами розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 13 500,00 доларів США саме у борг, адже розпискою не встановлено, що гроші передавалися саме у борг і не визначено обов`язку їх повернення.

Відповідач не заперечує факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів та зобов`язання повернути їх позивачу, оскільки кошти за розпискою були отримані в якості оплати за частку ОСОБА_3 , який є сином позивача, в статутному капіталі ТзОВ «СФГ «Джерела».

Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання.

Доводи позовної заяви про наявність між сторонами боргових зобов`язань ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються змістом розписки від 14.07.2018 року, а тому не можуть лежати в обґрунтуванні судового рішення.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, встановивши характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

До таких самих висновків дійшов Верховний Суд у справах за аналогічних правовідносин у своїх постановах від 08 липня 2019 року (справа № 524/4946/16-ц), від 22 серпня 2019 року (справа № 369/3340/16-ц)

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Беляновського Романа Юрійовича задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 15 червня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи апеляційним судом у розмірі 7 405 грн. 14 грн коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.