Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 307/57/14-ц

провадження № 61-4674св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи

стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Бисаги Т. Ю., Фазикош Г. В.,

Історія справи

Короткий зміст заяви

У 2022 році товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Заява мотивована тим, що 18 серпня 2022 року на електронну адресу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надійшов лист від 17 серпня 2022 року за № 2009/2.2-22/693 Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому зазначено, що на виконанні Тячівського відділу державної виконавчої служби у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження № 52623610 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» з примусового виконання виконавчого листа у справі № 307/57/14-ц. 27 грудня 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 52623610 на підставі пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, згідно з інформацією із автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 18 серпня 2022 року виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби чи на виконанні у приватних виконавців.

У кредитній справі виконавчий лист Тячівського районного суду Закарпатської області по справі № 307/57/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 415 060,32 грн відсутній, що підтверджується актом від 12 березня 2021 року.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» указувало, що виконавчий лист разом із постановою було втрачено при пересилці (докази направлення постанови № 52623610 від 27 грудня 2019 року разом із виконавчим документом на адресу стягувача надано не було).

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу № 52623610 винесена 27 грудня 2019 року, тобто строк повторного пред`явлення виконавчого документа встановлюється до 27 грудня 2022 року, що відповідає вимогам частини 1 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» просило:

видати дублікат виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц про стягнення заборгованості в розмірі 415 060,32 грн і 3 654 грн судового збору з ОСОБА_3 на користь ВАТ «КБ «Надра», стосовно боржника ОСОБА_3 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Тячівського районного суду від 26 вересня 2022 року у складі судді: Чопик В. В., у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2021 року по справі №307/57/14-ц (провадження №6/307/27/21) заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»,» задоволено частково, замінено стягувача ВАТ «КБ «Надра» на стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп по цивільній справі № 307/57/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, згідно рішення Тячівського районного суду від 11 березня 2014 року, а в іншій частині заяви відмовлено. Тобто у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та у видачі дубліката виконавчого листа - відмовлено. Як вбачається із вище наведеного, заявник фактично із інших підстав просить суд видати дублікат виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц., при цьому зазначає, що виконавчий лист та постанова про повернення виконавчого документа від 27 грудня 2019 року втрачені при пересилці поштою. Відповідно до пункту 17.4 розділу XII Перехідні положення ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання;

зміст заяви про видачу дубліката виконавчого листа не містить виклад обставин і зазначення доказів, які б свідчили про втрату виконавчого листа, зокрема заявник не довів відсутність можливості провести перевірку втрати поштового відправлення у встановленому законом порядку. Таким чином, твердження заявника щодо втрати виконавчого листа при пересилці ґрунтується виключно на особистих припущеннях. За таких обставин немає підстав вважати, що виконавчій лист по справі був втрачений, а отже відсутня передбачена законом підстава для видачі його дублікату.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено, скасовано ухвалу Тячівського районного суду від 26 вересня 2022 року.

Заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого листа задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц про стягнення заборгованості в розмірі 415 060,32 грн і 3 654,00 грн судового збору з ОСОБА_3 на користь ВАТ «КБ «Надра», стосовно боржника ОСОБА_3 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року та діяв на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - Закон № 1404-VIII), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців;

строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви;

із матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 307/57/14-ц від 02 квітня 2014 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 19/МБ-26 у сумі 415 060,32 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 27 грудня 2019 року заступником начальника відділу Дзябко С. І. керуючись пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Отже, відповідно до пункту 1 частини першої, частин другої, третьої статті 23 Закону № 606-XIV, частин четвертій, п`ятій статті 12 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривався;

при ухваленні оскаржуваного судового рішення про видачу дубліката виконавчого листа фактів пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлено не було. Відтак, відсутні підстави вважати, що заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, подання заяви про видачу дублікату виконавчого листа. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази повернення (вручення) органом державної виконавчої служби стягувачу виконавчого документа (виконавчого листа № 307/57/14-ц). Також відсутні документи, що підтверджують надіслання органом виконавчої служби постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві;

належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 2515/739/2012 (провадження № 61-2884св18), від 22 січня 2020 року у справі № 2-1693/10 провадження № 61-13783св19, від 28 травня 2020 року у справі № 1003/6035/12 (провадження № 61-40193св19). Проте, в матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення надісланого стягувачу поштового відправлення, а саме - постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві з виконавчим листом № 307/57/14-ц від 02 квітня 2014 року, виданого Тячівським районним судом. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд не звернув уваги на те, що рішення Тячівського районного суду від 11 березня 2014 року у справі № 307/57/14 не виконано (доказів протилежного матеріали справи не містять), а виданий судом на підставі цього рішення виконавчий лист ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебуває. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06 (провадження № 61-11034св19). Тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у зв`язку із недоведеністю заявником втрати виконавчого листа.

Аргументи учасників справи

03 квітня 2023 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року, у якій просив:

скасувати постанову суду апеляційної інстанції;

залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

при ухваленні оскарженої постанови апеляційний суд керувався висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження№14-308цс19), проте судом апеляційної інстанції вони невірно були застосовані. Апеляційним судом не було взято до уваги, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2021 року було відмовлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у видачі дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 307/57/14-ц та у поновлені пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і у цій частині ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» указана ухвала не оскаржувалась, набрала законної сили, тому в частині відмови заявнику в поновлені строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не може бути предметом розгляду в апеляційній інстанції. При ухваленні постанови, апеляційний суд вийшов за межі розгляду апеляційної скарги та фактично обґрунтував своє рішення, висловлюючи міркування стосовно того, що при ухваленні оскарженого судового рішення про видачу дубліката виконавчого листа фактів пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлено не було. Відтак, відсутні підстави вважати, що заявником пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та, відповідно, подання заяви про видачу дублікату виконавчого листа;

апеляційним судом було зроблено помилковий висновок стосовно обрахунку строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Судом апеляційної інстанції не було враховано, що згідно частини першої та другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент прийняття рішення та видачі на підставі нього виконавчого листа, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом;

ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2023 року заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року скасовано. Таким чином, ухвалюючи постанову від 28 лютого 2023 року Закарпатський апеляційний суд постановив видати дублікат виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц, який мав би бути виданий на підставі заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року, не зважаючи на те, що рішення (на момент ухвалення постанови судом апеляційної інстанції) - скасовано.

У травні 2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , підписаний представником Макаренком С. С., в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що:

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою від 18 лютого 2022 року саме про видачу дублікату виконавчого листа, а не із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, заміни стягувача у виконавчому листі та поновленні строку для його пред`явлення, тобто заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» містять різний предмет та не є аналогічними за своїм змістом;

на момент звернення до суду першої інстанції із заявою від 18 серпня 2022 року вих. № 0818/25/Б про видачу дубліката виконавчого листа та із зверненням до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою від 03 жовтня 2022 року вих. № 1003/1/Б строк пред`явлення виконавчого документа до виконання був не пропущений ні первинним стягувачем, ні ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»;

у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа

до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. На підставі викладеного, строк пред`явлення виконавчого документа щодо примусового стягнення боргу з ОСОБА_3 переривався відповідно до положень частин 4, 5 статті 12, пункту 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 52623610 від 27 грудня 2019 року) та на підставі частини 5 статті 12 вказаного закону ще не пропущений. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено;

під час вирішення питання про можливість видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення особи до суду з такою заявою обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини дотримання заявником строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Ураховуючи викладене, вбачається, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» звернулось із заявою про видачу дубліката виконавчого документа в межах строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У травні 2023 року ОСОБА_1 , подав заперечення на відзив, які підписані представником ОСОБА_2, в яких просив касаційну скаргу задовольнити та стягнути ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрати на правову допомогу.

Заперечення мотивовані тим, що:

11 березня 2021 року ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області частково задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» замінено стягувача ВАТ «Комерційний Банк «Надра» на стягувача - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» по цивільній справі №307/57/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, згідно рішення Тячівського районного суду від 11 березня 2014 року. В задоволенні вимог щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа відмовлено;

18 серпня 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулось до Тячівського районного суду Закарпатської області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа по справі №307/57/14-ц. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 вересня 2022 року відмовлено в задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц. В відзиві на касаційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначив, що предметом спору при розгляді заяви від 11 лютого 2021 року було видача дубліката виконавчого листа. А предметом спору при розгляді заяви від 18 серпня 2022 року було видача дублікату виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц. Враховуючи те, що на думку представника ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», предмет спору в заяві від 11 лютого 2021 року відрізняється від предмету спору в заяві від 18 серпня 2022 року ці спори не можна вважати аналогічними, так як містять різний предмет;

під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. У конкретному випадку ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звертається до Тячівського районного суду Закарпатської області з вимогою замінити сторону у виконавчому провадженні, поновити строк для пред`явлення виконавчого документа та видачу його дублікату в зв`язку з тим, що згідно договору про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитним договором укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Надра», відступлено на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Тобто предметом спору в заяві від 11 лютого 2021 року і в заяві від 18 серпня 2022 року являється право ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по кредитному договору № 19-МБ-26 від 24 березня 2008 року.

заява ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп» від 11 лютого 2021 року про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заява від 18 серпня 2022 року про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 307/57/14-ц є тотожними, так як ці заяви повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду та містять один предмет спору;

ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінасгруп» у встановленому порядку ухвала Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2021 року не оскаржувалась. Тобто набрала законної сили;

зважаючи на обґрунтування втрати виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц можна зробити ґрунтовний висновок про те, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», уклавши 17 липня 2020 року договір про відступлення права вимоги до 11 лютого 2021 року взагалі не переймалося з приводу неналежного виконання своїх обов`язків, щодо контролювання процесу примусового виконання судового рішення та свою некомпетентність намагається виправити за допомогою суду. Пасивна позиція ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи (повторне пред`явлення виконавчого документу, контроль, звернення в період виконання судового рішення до відповідного відділу виконавчої служби тощо) вказують на те, що він не вживав активних дій реалізації своїх прав. Як вбачається з відзиву на касаційну скаргу представник ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначив, що саме з 04 серпня 2022 року фінансова компанія почала активні дії про з`ясуванню обставин виконання рішення Тячівського районного суду Закарпатської області у справі № 307/57/14 -ц. Відповідно до вимог статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» встановлювалися строки виконання судових рішень, а саме 6 місяців з дати відкриття виконавчого провадження. Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання через органи Державної виконавчої служби відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час виникнення спірних відносин встановлювався один рік. Таким чином, заявник, як стягувач мав можливість протягом встановленого законом строку використовувати права надані законом, контролювати процес стягнення, робити відповідні запити та інше. Тячівський районний суд Закарпатської області постановляючи ухвалу від 11 березня 2021 року та від 26 вересня 2022 року досить ретельно поставився до процесу доказування, як втрати виконавчого документу так і до обставин, якими фінансова установа обґрунтувала поважність причин пропуску пред`явлення виконавчого документу до виконання.

стосовно питання необізнаності під час ухвалення постанови Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року про наявність ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2023 року, то фактично, ухвалюючи постанову від 28 лютого 2023 року Закарпатський апеляційний суд постановив видати дублікат виконавчого листа по справі № 307/57/14-ц про стягнення заборгованості в розмірі 415 060,32 грн з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» який мав би бути виданий на підставі заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року, не зважаючи на те, що рішення (на момент ухвалення постанови судом апеляційної інстанції) скасовано.

У травні 2023 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» подало додаткові пояснення, підписані представником Макаренком С. С., в яких зазначено, що:

належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Виконавчий лист разом із постановою було втрачено при пересилці (докази направлення постанови № 52623610 від 27 грудня 2019 року разом з виконавчим документом на адресу стягувача надано не було) ураховуючи те, що органом ДВС, на виконанні якого перебував виконавчий лист, не надано доказів підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є підстави вважати про втрату останнього. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження;

згідно із статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Відповідно до пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом. Таким чином, законодавець збільшив до трьох років після набрання рішенням законної сили строк пред`явлення до виконання як наказів суду, виданих після набрання чинності 05 жовтня 2016 року Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, так і наказів суду, які були видані на виконання судових рішень до 05 жовтня 2016 року та строк пред`явлення яких до виконання не сплив станом на 05 жовтня 2016 року.

У червні 2023 року ОСОБА_1 , подав додаткові пояснення у справі, які підписані представником ОСОБА_2 , в яких вказано, що:

ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення задоволено. Заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення скасовано. Справу було призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у приміщенні Тячівського районного суду Закарпатської області по вул. Незалежності 120;

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 червня 2023 року позовну заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3 де третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрфінансгруп» про звернення стягнення на предмет іпотеки (Справа №307/57/14-ц) залишено без розгляду.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

19 вересня 02023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Тячівського районного суду в справі № 307/57/14-ц від 11 березня 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 19/МБ-26 в сумі 415 060,32 грн шляхом звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна - на земельну ділянку загальною площею 0,1657 га з розташованим на ній незавершеним будівництвом готельним комплексом готовністю 70 %, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме: продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, установленою у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Надра» та 3 654 грн судового збору.

Ухвалою Тячівського районного суду від 11 березня 2021 року в справі № 307/57/14-ц (провадження № 6/307/27/21) заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» задоволено частково, замінено стягувача ВАТ «КБ «Надра» на стягувача ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» по цивільній справі № 307/57/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 про звернення стягнення, згідно з рішенням Тячівського районного суду від 11 березня 2014 року, а в іншій частині заяви, тобто у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та у видачі дубліката виконавчого листа, відмовлено.

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 04 серпня 2022 року звернулося до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитом стосовно виконання виконавчого листа виданого по справі № 307/57/14. На підставі відповіді від 17 серпня 2022 року апеляційний суд встановив, що такий виконавчий лист не перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби.

Апеляційний суд встановив, що 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження із примусового виконання виконавчого листа № 307/57/14-ц від 02 квітня 2014 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 19/МБ-26 у сумі 415 060,32 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

27 грудня 2019 року заступником начальника відділу Дзябко С. І. керуючись пунктом 4 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Згідно акту від 12 березня 2021 року огляду матеріалів кредитної справи № 19/МБ-26 від 24 березня 2008 року, встановив, що в матеріалах кредитної справи, де боржником, зокрема, є ОСОБА_3 оригінал виконавчого листа по справі № 307/57/14 відсутній.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

При постановленні ухвали Тячівського районного суду від 11 березня 2021 року в справі № 307/57/14-ц (провадження № 6/307/27/21) встановлено, що:

рішення Тячівського районного суду у справі № 307/57/14-ц від 11 березня 2014 року набрало законної сили 01 квітня 2014 року;

23 квітня 2014 року Тячівським районним судом було направлено рішення суду від 23 квітня 2014 року разом з виконавчим листом;

згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження з відкритим доступом на сайті, за параметрами пошуку щодо боржника ОСОБА_3 та стягувача ПАТ КБ «Надра» відкриті виконавчі провадження відсутні, що підтверджує факт відсутності на виконанні у будь-якому відділі державної виконавчої служби чи приватного виконавця виконавчих листів про стягнення боргу з ОСОБА_3 ;

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги за боргом через чотири роки після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання в цій справі;

заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа не містить обґрунтування поважності причин пропуску такого строку. Не надано суду заявником і доказів поважності пропуску строку.

Позиція Верховного Суду

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що:

«стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).

Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що:

«право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що:

«завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У справі, що переглядається:

при задоволенні заяви про видачу дублікату апеляційний суд уважав, що строк для пред`явлення виконавчого листа не пропущено, та виконавчий лист втрачено, а тому існують підстави для видачі дублікату виконавчого листа;

апеляційний суд не врахував, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви;

апеляційний суд не звернув увагу, що ухвалою Тячівського районного суду від 11 березня 2021 року в справі № 307/57/14-ц (провадження № 6/307/27/21) в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено та встановлено пропуск строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, ухвала від 11 березня 2021 року набрала законної сили.

За таких обставин апеляційний суд зробив неправильний висновок про задоволення заяви і оскаржену постанову апеляційного суду належить скасувати. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви з двох підстав (пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності доказів втрати виконавчого листа). Тому ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина перша - третя статті 367 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2021 року в справі №127/17427/20 (провадження № 61-13600св21).

Тому касаційний суд відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2023 року заочне рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 березня 2014 року скасовано, оскільки ухвали від 12 січня 2023 року на момент розгляду заяви судом першої інстанції не існувало.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що: касаційну скаргу слід задовольнити; оскаржену постанову апеляційного суду скасувати; ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Тому із ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»на користь ОСОБА_1 належить стягнути 429,44 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Оскільки ОСОБА_1 зроблена заява про подання доказів понесення судових витрат на правову допомогу, то касаційний суд зазначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалу Тячівського районного суду від 26 вересня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 429,44 грн судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Закарпатського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук