Номер провадження 2-др/754/145/23
Справа №754/1971/22
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Солонюк К.Г.,

за участю:

представника позивача: Галенко О.М.

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Галенко Олега Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, стягнення заподіяної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Галенко О.М., який діє в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, стягнення заподіяної шкоди.

Заява мотивована тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14.09.2023 року позов задоволено. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України адвокат в судових дебатах зробив заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 37000,00 грн., які просить стягнути з відповідачів по справі.

Відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на вказану заяву та просив у задоволенні заяви відмовити у зв`язку з її безпідставністю. Вказав, що заява представника позивача підлягає залишенню без розгляду, оскільки подана з порушенням строків передбачених ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Позовна заява не містить попередній розрахунок суми судових витрат, а відтак згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України є підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат. На підтвердження понесених витрат, представник позивача подав меморіальні ордери та платіжні інструкції, проте вказані реквізити, які позбавляють можливості ідентифікувати особу, яка понесла такі витрати. Відповідач вказує на невідповідність суб`єктного складу, що вказаний у договорі про надання адвокатських послуг № 17/01/22 та платіжних інструкціях. Вказані у розрахункових документах витрати, не є витратами на послуги адвоката, а відтак не можуть бути стягнуті, як судові витрати згідно ст. 133 ЦПК України. Відповідач також посилається на не співмірність заявлених у заяві вимог.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Галенко О.М. подану заяву підтримав, просив задовольнити з викладених підстав.

Відповідач ОСОБА_1 проти задоволення заяви заперечував, просив відмовити у її задоволенні з підстав викладених у запереченнях.

Представник відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином.

Вивчивши зміст поданої до суду заяви, вислухавши думку представника позивача та відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Разом з тим, у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Суд при ухваленні додаткового рішення враховує правову позицію, висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

Згідно з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 слідує, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В питанні критеріїв виснувала Велика палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15ц. Суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Також в питанні надання доказів правомірності надання правової допомоги, варта уваги позиція Верховного Суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги ( договору, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтам тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Відповідно до письмових матеріалів справи, 14.09.2023 року Деснянським районним судом м. Києва у справі № 754/1971/22 ухвалено рішення про задоволення позовних вимог.

Заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надійшла на адресу Деснянського районного суду м. Києва через систему «Електронний суд» 20.09.2023 року.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про пропущення представником позивача строку на подачу заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приймає критично з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що представник позивача не порушив строки звернення із заявою в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а відтак підстав для залишення заяви без розгляду відсутні.

Щодо доводів відповідача ОСОБА_1 на недотримання представником позивача ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Верховний Суд у постанові від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18 виснував про те, що аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Таким чином, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, представник позивача вказав, що ним буде подано розрахунок та докази понесених витрат на правову допомогу до закінчення судових дебатів (а.с.6, 34-35) в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відмови у задоволенні заяви представника позивача згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України.

Доводи відповідача ОСОБА_1 на невідповідність суб`єктного складу, що вказаний у договорі про надання адвокатських послуг № 17/01/22 та платіжних інструкціях спростовуються письмовими матеріалами справи.

Представник позивача на підтвердження заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надав: договір про надання адвокатських послуг від 17.01.2022 року № 17/01/22, додаткову угоду № 1 до договору № 17/01/22 про надання адвокатських послуг, акт про надання адвокатських послуг № 2 на суму 22000,00 грн., меморіальні ордери від 17.01.2022 року (13000,00 грн. ), 15.02.2022 року (2000,00 грн.), платіжні інструкції від 21.09.2022 року (7000,00 грн.), платіжна інструкція 18.09.2023 року ( 15000,00 грн.).

17.01.2022 року між Галенко О.М. та ОСОБА_2 укладено договір про надання адвокатських послуг № 17/01/22.

17.01.2022 року між Галенко О.М. та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору № 17/1/22 про надання адвокатських послуг.

Відповідно до змісту додаткової угоди № 1 сторони дійшли згоди, що вартість адвокатських послуг за Договором по справі визначена у фіксованому розмірі, а саме 15000,00 грн., які пов`язані з підготовкою позовної заяви для подачу до суду.

Згідно акту про надання адвокатських послуг № 1 від 15.02.2022 року, підписаний між Галенко О.М. та ОСОБА_2 , адвокат Галенко О.М. виконав послуги, а саме: 1) зустріч з клієнтом, консультація клієнта, узгодження правової позиції; 2) аналіз доказів та чинного законодавства, вивчення судової практики; 3) формування доказової бази», 4) підготовка позовної заяви; 5) подання позовної заяви до суду, на вказані дії витрачено 8 годин та вартість вказаних послуг становить 15000,00 грн. Проте, суд приходить до висновку про відмову в цій частині заяви з урахуванням наступного.

Подання позовної заяви, зустріч з клієнтом мають організаційний характер та не можуть бути віднесені до правової допомоги (постанова ВС КЦС від 17.01.2022 року № 756/8241/20, постанова ВС КАС від 04.11.2019 року № 9901/264/19).

Враховуючи те, що на дії, що вказані в акті про надання послуг № 1 від 15.02.2022 року зазначено загальну кількість годин без деталізації щодо кожної окремої дії, суд позбавлений можливості виокремити кількість витраченого часу на інші дії вказані в наведеному акті, а відтак - не вбачає підстав для стягнення 15000,00 грн.

Згідно акту про надання адвокатських послуг № 2 від 19.09.2023 року сторони погодили про те, що вартість послуг становить 22000,00 грн., що передбачають: участь адвоката в судових засіданнях 12.04.2022 року, 05.07.2022 року, 14.09.2022 року, 10.10.2022 року, 22.11.2022 року, 09.12.2022 року, 01.02.2023 року, 20.03.2023 року, 10.04.2023 року, 30.05.2023 року, 27.07.2023 року, 14.09.2023 року; підготовка відповіді на відзив (2год.), підготовка виступу в судових дебатах (2 год.).

Проте, суд звертає увагу на те, що судові засідання 12.04.2022 року, 05.07.2022 року, 10.10.2022 року, 01.02.2023 року, 20.03.2023 року не відбулись з причин вказаних у довідках.

Відтак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів витрат за надання правничої правової допомоги на користь позивача в сумі 16000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Ухвалити по цивільній справі № 754/1971/22 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, стягнення заподіяної шкоди - додаткове рішення.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

В іншій частині заяви - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Повний текст додаткового рішення суду складено: 05.10.2023 року.

Суддя: В.О. Сенюта