Провадження № 22-ц/812/950/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 вересня 2023 року м. Миколаїв

справа № 484/3280/22

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» про захист прав споживача, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 09 червня 2023 року під головуванням судді Закревського В.І., повний текст судового рішення складений 19 червня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (далі - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК») про захист прав споживача. Позивач зазначала, що 19 березня 2019 року вона уклала з АТ«УНІВЕРСАЛ БАНК» договір про надання послуг «Monobank» з кредитним лімітом 5000 грн. У подальшому відповідачем самостійно без погодження з нею було збільшено кредитний ліміт до 25 000 грн. 02 лютого 2021 року о 16:00 годині в м. Київ по вул. Дніпровська набережна, 12, невстановлена особа викрала у неї мобільний телефон. Одразу після крадіжки вона звернулася до Банку через додаток телеграм з вимогою блокування картки та дізналася від працівників банку, що невідома особа через додаток Monobank (банківська картка НОМЕР_1 ) шахрайським шляхом здійснила зняття кредитних коштів від її імені шляхом переведення їх на рахунок в «Райффайзен банк Аваль», а саме о 19 год 17 хв 103 97 грн 97 коп., о 19 год 18 хв 10 400 грн., о 19 год 18 хв 4056 грн.

Як вказала позивач цього ж дня вона подала заяву до поліції про вчинення злочину, на підставі якої відкрито кримінальне провадження за № 0000354 від 03 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Вона неодноразово надсилала листи відповідачу із проханням зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій та припинити облік неправомірно нарахованих зобов`язань та вважати їх погашеними у повному обсязі, однак відповідач добровільно відмовився задовольняти ці вимоги.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила розірвати договір про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року, що був кладений між нею та АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК"; припинити нарахування по картці/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 щомісячних платежів та відсотків у АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" за договором про надання батьківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року; зобов`язати АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій, тобто станом на 01 лютого 2021 року; визнати незаконним і скасувати нараховані за період з 02 лютого 2021 року щомісячні платежі, проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 02.02.2021 року на суму 24853 грн. 97 коп. за картковим рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» .

У відзиві на позовну заяву відповідач просив у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що сама позивачка зобов`язана вживати заходів щодо запобігання втраті банківської інформації та саме позивачка відповідальна за всі операції проведення через мобільні додатки, оскільки таке передбачено Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК».

У відповіді на відзив представник позивачки адвокат Філатов І.Л. - зазначив, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту розміщені на сайті зазначеному у Відзиві на позовну заяву не визнаються Позивачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19.03.2019 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді Умови і правила надання банківських послуг на які посилається Відповідач у Відзиві на позовну заяву.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2023 року позов задоволено. Розірвано договір про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року, що був укладений між нею та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»; припинено нарахування по картці/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 щомісячних платежів та відсотків у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року; зобов`язано АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій, тобто станом на 01 лютого 2021 року; визнано незаконним і скасовано нараховані за період з 02 лютого 2021 року щомісячні платежі, проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 02.02.2021 року на суму 24853 грн. 97 коп. за картковим рахунком № НОМЕР_1 ОСОБА_1 в АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". Стягнуто з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір на користь держави у сумі 4295 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - адвокат Клочко О.В., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначав, що підписанням анкети-заяви від 19.03.2019 року позивачка підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та отримала примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. З метою ідентифікації клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації встановлюється ПІН-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. З виписки по рахунку позивачки вбачається, що 02.02.2021 року в період з 19:17:53 до 19:18:55 були перераховані кошти: 10 397 грн 97коп., 10 400 грн, 4 056 грн. на картку № НОМЕР_2 . Платіжні операції проводилися у мобільному додатку після біометричного входу в нього, що прирівнюється до власноручного підпису клієнта. При цьому сам факт звернення позивачки до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, як і постанова про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні, жодним чином не встановлює суттєвих обставин кримінального провадження. Тоді як, відповідно до пункту 4.2.9 Глави 4 Розділу І Умов і правил: «Клієнт зобов`язується в разі втрати / крадіжки пристрою, з якого здійснюється авторизація в Мобільному додатку та/або картки, негайно повідомити про це Банк через контактний центр». Пунктом 8.1. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Сторони несуть відповідальність за належне виконання своїх обов`язків відповідно до законодавства України та умов Договору». Відповідно до п. 8.5. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальності за наслідки виконання доручень, виданих уповноваженими особами, і в тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і Договором процедур Банк не міг встановити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами». Відповідно до п. 8.7. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальності у випадках невиконання Клієнтом умов Договору та додатків, які є його невід`ємною частиною». Відповідно до п. 8.10. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Клієнт несе відповідальність в повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту заяви Клієнта, поданої до контактного центру Банку за допомогою каналів дистанційного обслуговування, про блокування картки / рахунку / на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг». Відповідно до п. 8.11. Глави 8 Розділу І Умов: «Клієнт несе відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації». Відповідно до п. 8.15. Глави 8 Розділу І Умов і правил: «... Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-коду».Згідно до п.8.16 Глави 8 Розділу І Умов і правил: «Банк не несе відповідальність перед клієнтом за операції, що здійснювались після передачі мобільного телефону, сім-карти третім особам». Зазначене вище свідчить, що позивачка самостійно несе відповідальність за будь-які дії, які були проведені після аутентифікації через мобільний додаток та саме на позивача покладений обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц Між тим, суд не взяв до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення. Апелянт вважає, що позивач жодним чином не довела факт шахрайських дій, на які вона посилається як на підставу для задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Філатов І.Л. - просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2023 року залишити без змін. Зазначає, що суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку задовольняючи позовні вимоги і вони відповідають правовій позиції Верховного Суду у постановах від 05 квітня 2021 року у справі № 336/3989/19, від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22. Позивач здійснила всі визначені заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення своєї невинуватості у здійсненні зазначених дій, а отже як користувач картки не може нести відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» - адвокат Клочко О.В. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник позивачки адвокат Філатов І.Л. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.03.2019 року між ОСОБА_1 та АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" було укладено договір про надання банківських послуг "Monobank" та оформлена кредитна картка за номером НОМЕР_1 .

02.02.2021 року о 22.10 годині позивачка звернулася до відповідача через додаток Телеграм із повідомленням про викрадення її телефона та просила заблокувати її картку, під час чого дізналась від працівників банку, що невідома особа через додаток Monobank шахрайським шляхом здійснила зняття кредитних коштів від імені позивачки шляхом переведення їх на рахунок в «Райффайзен Банк Аваль», а саме: о 19 год.17 хв. - 10397,97 грн., о 19 год. 18 хв. - 10400,00 грн., о 19 год. 18 хв. - 4056,00 грн., що підтверджується скріншотами переписок позивачки із відповідачем (а.с. 9-10)

Підрозділом дізнання Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000354 від 03.02.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, за зверненням ОСОБА_1 від 02.02.2021 року про те, що 02.02.2021 року близько 16.00 годині за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 12, невстановлена особа таємно викрала її мобільний телефон (а.с. 11).

У зв`язку із викладеними обставинами ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій за період з 02 лютого 2021 року та вважати погашеними у повному обсязі нараховані за вказаний період зобов`язання позивачки (а.с. 12-19).

Проте АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було нараховано ОСОБА_1 заборгованість за договором б/н від 19 березня 2019 року за період з 01.02.2021 по 17.10.2022 року у розмірі 32 727 грн 47 коп., з яких 30 628 грн 82 коп. заборгованість за тілом кредиту, 2098 грн 65 коп. заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а.с. 102).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (що був чинним на час спірних правовідносин та у редакції не цей час) електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ;

платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби;

держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу;

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Положення № 705 Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення № 705, в редакції на час виникнення спірних правовідносин), банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 визначено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29 серпня 2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21), від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23).

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:

"користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Посилання ПАТ КБ "ПриватБанк" на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_3 втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Про результати службового розслідування за вказаним фактом ПАТ КБ "ПриватБанк" не надано відповіді

Суд касаційної інстанції враховує, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено факт звернення відповідача до банку про скасування спірної транзакції, а так само її звернення до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. При цьому правові та фактичні можливості з доведення обставин справи належать переважно позивачу, доводи та підстави позову якого не були належним обґрунтуванні під час судового розгляду справи.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:

"встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк".

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:

"сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, ПАТ КБ "ПриватБанк" не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по кредитній картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку "Приват-24", незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 27 липня 2015 року та 30 липня 2015 року щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів на загальну суму 9 792,00 грн.»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі 766/19614/18 (провадження № 61-19350св19) вказано, що:

"суди попередніх інстанцій вважали недоведеним те, що ОСОБА_1 ініціював збільшення кредитного ліміту за своїм картковим рахунком, здійснював спірні грошові перекази, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Встановивши такі обставини та врахувавши відсутність доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення нарахування процентів та штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_3 на розмір заборгованості 31 712 грн, яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без його волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у зокрема постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 182/3171/16 (провадження № 61-24548св18), від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17 (провадження № 61-12707св19). Колегія суддів також погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність транзакцій, які були здійснені в період із 02 год 32 хв по 04 год 14 хв 16 квітня 2018 року з використанням платіжної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , у зв`язку із чим залишок коштів по цій картці підлягає відновленню.

Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1, не є підставою для відмови у задоволенні позову".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) зазначено, що при відмові у задоволенні позову апеляційний суд вважав, що спірні операції позивачем вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, який дозволяє безконтактне зняття готівки за допомогою засобів ідентифікації (паролі, QR-код, у тому числі сформований за допомогою системи інтернет-банкінгу, CVV/CVC-кодів, тощо), без розголошення яких інша особа, навіть перевипустивши сім-картку або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до Приват24, ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з його рахунку. Апеляційний суд вказав, що невід?ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ y мережі Інтернет, і саме клієнт несе повну відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (пункт 2.1.4.12.3. Умов), а також за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Проте, апеляційний суд не врахував, що: саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є "слабкою" стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Також суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У справі, що переглядається в апеляційному порядку судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про припинення нарахування по картці/рахунку ОСОБА_1 щомісячних платежів та відсотків у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року; про зобов`язання АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій, тобто станом на 01 лютого 2021 року; про визнання незаконним і скасування нарахованих за період з 02 лютого 2021 року щомісячних платежів, процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 02.02.2021 року на суму 24853 грн. 97 коп. підлягають задоволенню.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив в цій частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на те, що згідно витягу з програмного технічно-програмного забезпечення АТ «Універсал Банк» 02.02.2021 року за картковим рахунком позивачки о 19.16 год. здійснено біометричний вхід до мобільного додатку Monobank на телефоні позивачки, не можна вважати достатнім та переконливим доказом, який безспірно доводить, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанні ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжну операцію.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 , виявивши крадіжку телефону, звернулась до відповідача із повідомленням про цю обставину, а дізнавшись про зняття з її рахунку коштів просила Банк заблокувати її картку та скасувати спірні транзакції. Крім того ОСОБА_1 відразу після повідомлення Банку звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно неї шахрайських дій.

Також не можуть бути враховані і доводи апеляційної скарги про те, що сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів не доводить того, що її телефон був дійсно викрадений невстановленою особою та не перебував у її володінні на час здійснення спірних транзакцій, оскільки сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я позивачки, не доводить того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не можуть прийняті до уваги і посилання апеляційної скарги на те, що суд не врахував порушень ОСОБА_1 . Умов і правил обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank, що призвело до несанкціонованого зняття коштів з карткового рахунку позивачки.

Відповідно до пункту 6 анкети-заяви ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank) від 19 березня 2019 року позивачка погодилась, що наведений нею зразок власноручного підпису або його аналоги (утому числі електронний/електронний цифровий підпис) є обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті в Банку та засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом

0240ЕС80D9C0D7CF007E824308095CBC6697E13A19648587F3D17D79C28606F467 яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також позивачка визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. ОСОБА_1 підтвердила, що всі наступні правочини (утому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані Банком до суду Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank/ Universal Bank розуміла ОСОБА_1 , ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank), тоді як вказані Умови і правила позивачкою не підписані, зокрема у спосіб, як це передбачено узгодженими сторонами умовами у анкеті-заяві ОСОБА_1 до договору про надання банківських послуг в рамках проекту Монобанк (monobank) від 19 березня 2019 року.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що викладені у вищевказаній постанові висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі з огляду на відмінності порядку укладання кредитних договорів в АТ «ПРИВАТБАНК» та АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» в рамках проекту Монобанк, - оскільки таке суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20.

Висновки суду в оскаржуваному рішенні не суперечать висновкам Верховного Суду у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц, на яке посилається апелянт, оскільки останнє ухвалено у справі, де були встановлені інші обставини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про припинення нарахування по картці/рахунку ОСОБА_1 щомісячних платежів та відсотків та зобов`язання АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відновити залишок коштів на картковому рахунку ОСОБА_1 до того стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій, тобто станом на 01 лютого 2021 року, та про визнання незаконним і скасування нарахованих за період з 02 лютого 2021 року щомісячних платежів, процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 02.02.2021 року.

З огляду на викладене, відповідно до ст. 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції в вказаній частині підлягає залишенню без змін.

Разом із тим з висновком суду про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року колегія суду не може погодитися з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частин 1, 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частинами 1, 2 статті 652 ЦК України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Заявляючи вимогу про розірвання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг "Monobank" ОСОБА_1 не зазначила з яких саме передбачених законом чи договором підстав вона просить його розірвати.

До того ж зміст інших позовних вимог ОСОБА_1 (про зобов`язання АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відновити залишок коштів на її картковому рахунку до стану, у якому він був перед виконанням несанкціонованих операцій) суперечить позовній вимозі про розірвання договору.

В порушення приписів ст. 263 ЦПК України в оскаржуваному рішенні суд належним чином не обґрунтував свого висновку про задоволення вимоги про розірвання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг, не вказав яка правова норма підлягає застосуванню при вирішенні вказаних вимог.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення вимоги про розірвання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг"Monobank" не можна вважати законними і обґрунтованим, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення - про відмову у задоволенні даних вимог.

Згідно з частиною сьомою статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про розірвання укладеного сторонами договору про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року апеляційним судом було відмовлено, тому АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» необхідно компенсувати частково (за одну немайнову вимогу) судовий збір за рахунок держави за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488 грн 60 коп. відповідно до платіжної інструкції від 04 серпня 2023 року № 9595/1, оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 червня 2023 року в частині розірвання договору про надання банківських послуг "Monobank" від 19 березня 2019 року, що був укладений між ОСОБА_1 та АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір за апеляційну скаргу у розмірі 1 488 грн 60 коп. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень шістдесят копійок) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.