Справа № 606/1737/23 року
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

27 вересня 2023 року м.Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Малярчук В.В.,

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради, про визнання права власності, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Теребовлянської міської ради, про визнання права власності, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що він не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнав та не заперечив проти його задоволення.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно довідки від 24.08.2023 року №09-04/10/161 виданої виконавчим комітетом Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області про те, що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , (колгоспний двір) Тернопільського району Тернопільської області були зареєстровані та проживали слідуючі особи: батько - ОСОБА_3 , 1935 року народження, мати - ОСОБА_2 , 1932 року народження.

Відповідно до частини 1 статті 17Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до підпункту а та б пункту 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цьогоЗакону(з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до частини 1статті 120 Цивільного кодексу України(редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Враховуючи вище наведене слідує, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали кожен право на 1/2 частку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2статті 123 Цивільного кодексу України(редакція 1963 року).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є часом відкриття спадщини на належну йому частку у вказаному майні.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК Української РСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Оскільки відповідно до ч. 1,2 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1, частини 2 статті 549 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 залишилася спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є часом відкриття спадщини на належну їй частку у вказаному майні.

30.10.2007 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Лошнівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області, яким заповіла домоволодіння та все майно, земельні ділянки ОСОБА_1 .

Даний заповіт на день смерті ОСОБА_2 не змінювався і не скасовувався.

Відповідно до ч.1ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до довідки, виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації 01.12.2022 року № 126 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Інвентаризаційна вартість вказаного спадкового майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , становить 219247 грн.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутової О.М. № 6/02-14 від 23.01.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що право власності не зареєстроване.

Відповідно до ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).

Керуючись 4, 13, 82, 263, 265ЦПК України, ст.ст.392,1223,1261,1268 ЦК України від 16 січня 2003 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради, про визнання права власності задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядається вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

Головуючий: В.В. Малярчук