Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 369/1458/21

провадження № 61-8820св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

02 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі - АТ «ОГС «Київоблгаз») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що відповідно до наказу № 586о/с від 06 червня 2017 року «Про прийняття на роботу» позивача було прийнято на посаду провідного інженера з метрології Лабораторії з повірки побутових лічильників газу відділу лабораторних вимірів управління метрології Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», яке 05 червня 2019 року перейменовано на АТ «ОГС «Київоблгаз».

Наказом № 3655о/с «Про припинення трудового договору» від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, підстава звільнення - заява ОСОБА_1 .

Позивач зазначив, що з 01 грудня 2020 року до 10 грудня 2020 року він перебував на лікарняному.

Після виходу з лікарняного 11 грудня 2020 року його не було допущено до роботи, оскільки його було звільнено з роботи, проте з наказом про звільнення його не ознайомлювали, трудову книжку не видавали.

17 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою з проханням повідомити, чи дійсно його було звільнено з роботи, надати інформацію щодо підстав не допуску до роботи. При цьому, в прохальній частині вказаної заяви позивач в разі його звільнення просив направити на його адресу трудову книжку і наказ про звільнення.

09 січня 2021 року на адресу позивача поштовим зв`язком від відповідача надійшов цінний лист з описом № 150, в якому знаходилася трудова книжка ОСОБА_1 та копія наказу АТ «ОГС «Київоблгаз» про звільнення № 3655о/с від 30 листопада 2020 року.

З вказаних документів позивачу стало відомо, що його було звільнено на підставі заяви, яка нібито була написана та подана ним особисто.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки спільного волевиявлення сторін, спрямованого на припинення трудових відносин в обумовлений строк, не було. При цьому, позивач не заперечує, що дійсно писав заяву про звільнення за угодою сторін, проте в ній не зазначав дату, її нікому не подавав, звільнятися найближчим часом не збирався. Написана ним заява зберігалась на його робочому місці і до відділу кадрів відповідача він її не подавав. Хто міг від імені позивача подати вказану заяву і проставити в ній дату, позивачу невідомо.

Звертав увагу, що в даній заяві не зазначена дата звільнення, оскільки після речення: «Прошу звільнити мене за угодою сторін з…» вказана дата «0.11.2020». Крім того, після дати не зазначено норму статті КЗпП України, яка передбачає звільнення за угодою сторін. Таким чином, дата «0.11.2020» прописана невідомою особою і почерк проставленої дати не його. Також, зазначена заява не містить дати її написання.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

- поновити його на посаді провідного інженера з метрології Лабораторії з повірки побутових лічильників газу відділу лабораторних вимірів управління метрології АТ «ОГС «Київоблгаз»;

- стягнути з АТ «ОГС «Київоблгаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Судові витрати покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Зокрема, суд першої інстанції послався на те, що позивач проявив своє волевиявлення щодо звільнення із займаної посади, написавши заяву від 27 листопада 2020 року наступного змісту: «Прошу звільнити мене з роботи за угодою сторін 30 листопада 2020 року». Видавши наказ 30 листопада 2020 року № 3655о/с про звільнення ОСОБА_1 , відповідач підтвердив згоду на звільнення позивача за угодою сторін (пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України) з 30 листопада 2020 року.

При цьому, доказів того, що позивач вживав заходи щодо відкликання своєї заяви про звільнення не надано, як і не надано доказів того, що написання позивачем заяви про звільнення суперечило його волевиявленню та не було добровільним.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба М. А. оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скиби М. А. задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року скасовано.

Ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з метрології Лабораторії з повірки побутових лічильників газу відділу лабораторних вимірів управління метрології АТ «ОГС «Київоблгаз».

Стягнуто з АТ «ОГС «Київоблгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 грудня 2020 року до 16 травня 2023 року в розмірі 600028,92 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із його доведеності та обґрунтованості.

Зокрема, апеляційний суд послався на відсутність волевиявлення працівника про звільнення з 30 листопада 2020 року.

При цьому, апеляційний суд послався на те, що в матеріалах справи відсутній оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін у зв`язку з її втратою відповідачем.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

31 травня 2023 року АТ «ОГС «Київоблгаз» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржену постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 14 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скиба М. А. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржену постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

06 липня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, щовідповідно до наказу № 586о/с від 06 червня 2017 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 було прийнято на посаду провідного інженера з метрології Лабораторії з повірки побутових лічильників газу відділу лабораторних вимірів управління метрології Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», яке 05 червня 2019 року перейменовано на АТ «ОГС «Київоблгаз».

Наказом № 3655о/с «Про припинення трудового договору» від 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, підстава звільнення - заява ОСОБА_1

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслано лист № 810-сп-12717-1220 з пропозицією прибути до відділу кадрів для отримання трудової книжки.

Згідно листка непрацездатності серія АДЯ № 197612 ОСОБА_1 з 01 грудня 2020 року до 10 грудня 2020 року перебував на лікарняному.

Після виходу з лікарняного 11 грудня 2020 року позивача не було допущено до роботи.

12 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою з проханням допустити його до роботи та провести службове розслідування щодо не допуску його до роботи.Зазначив, що з наказом про звільнення його не ознайомлювали, трудову книжку не видавали, заяви про звільнення він не подавав.

14 грудня 2020 року позивача знову не допустили до роботи, внаслідок чого він викликав працівників поліції з метою з`ясування причин не допуску.

З довідки Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області № 6105, вихідний номер 15217 від 21 грудня 2020 року, про результат проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні громадянина ОСОБА_1 ЄО № 28755 від 14 грудня 2020 року, вбачається, що в ході проведення перевірки з даного приводу, було встановлено, що 14 грудня 2020 року, близько 08:30 год., заявник прийшов на місце своєї роботи, а саме - АТ «ОГС «Київоблгаз», де останній працює провідним інженером. Прибувши, заявника зустрів керівник підприємства, який вказав, що той вже не працює в АТ «ОГС «Київоблгаз» та попросив покинути приміщення. З приводу звільнення заявнику не було повідомлено про звільнення належним чином та не надано трудову книжку. При аналізі даної ситуації вбачаються ознаки конфлікту цивільно правових інтересів, вирішення якого покладається на відповідні судові органи.

17 грудня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою з проханням повідомити, чи дійсно його було звільнено з роботи, надати інформацію щодо підстав не допуску до роботи. В разі звільнення, просив невідкладно направити трудову книжку і наказ про звільнення цінним листом з описом на його адресу.

09 січня 2021 року на адресу позивача поштовим зв`язком від відповідача надійшов цінний лист з описом № 150, в якому знаходилася трудова книжка ОСОБА_1 та копія наказу АТ «ОГС «Київоблгаз» про звільнення № 3655о/с від 30 листопада 2020 року.

В матеріалах справи відсутній оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін.

26 жовтня 2021 року до суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Скибою М. А. подано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року клопотання представника позивача - адвоката Скиби М. А. про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено. Призначено у цивільній справі № 369/1458/21 судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: - Чи виконано рукописний текст, а саме дата «0.11.2020» у заяві про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 ? - Чи виконано рукописний текст, а саме реквізит дата «27.11.2020», яка знаходиться перед підписом ОСОБА_1 у заяві про звільнення за згодою сторін ОСОБА_1 ?

16 травня 2022 року до канцелярії суду надійшла цивільна справа № 369/1458/21 разом з клопотанням судових експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Віталія Годзя та Ігоря Красюка, яким доручено виконання судової почеркознавчої експертизи № 5804/5805/22-32 у цивільній справі, в якому вони просять суд надати, зокрема, оригінал досліджуваного документа - заяви про звільнення за згодою сторін, оскільки відповідно до п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мін`юсту України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року, зокрема, зобов`язано АТ «ОГС «Кіївоблгаз» надати суду оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін для подальшого надання судовим експертам КНДІСЕ з метою проведення судової почеркознавчої експертизи.

13 червня 2022 року відповідач повідомив суду про неможливість надання вказаної заяви у зв`язку з її втратою під час активних бойових дій на території Київської області, при перевезенні архівних та кадрових документів відповідача.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржена постанова суду апеляційної інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору.

Пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16 Верховний Суд України вказав на те, що, розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах

від 4 листопада 2019 року у справі № 761/19141/16-ц (провадження № 61-26651св18), від 23 грудня 2019 року у справі № 233/1563/18 (провадження № 61-47560св18), від 24 березня 2020 року у справі № 553/629/18 (провадження № 61-48739св18).

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за угодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Відсутність належного волевиявлення не дає підстави вважати наявність наміру працівника звільнитись саме за угодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін). Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 1340/6082/18 (провадження №№ К/9901/23043, К/9901/28700/19).

У постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 825/3587/15-а (провадження № К/9901/28040/19), від 07 жовтня 2020 року

у справі № 236/1286/19 (провадження № 61-2567св20), від 04 серпня 2021 року у справі № 711/2175/20 (провадження № 61-12674св20) та від 07 жовтня 2021 року у справі № 541/1684/20 (провадження № 61-9439св21), від 25 січня 2023 року у справі № 591/1375/19 (провадження № 61-3201св22) викладено висновок щодо застосування пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України у подібних правовідносинах та зазначено, що не зазначення у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт того, що у нього з АТ «ОГС «Київоблгаз» існувала домовленість про припинення трудового договору за взаємною згодою та спростовує наявність його волевиявлення на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Положеннями статей 76-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до частин першої, другої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (частина шоста статті 95 ЦПК України).

Встановлено, що 20 квітня 2021 року АТ «ОГС «Київоблгаз» надало суду копію заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2022 року зобов`язано відповідача надати оригінал заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін.

13 червня 2022 року АТ «ОГС «Київоблгаз» повідомило суд про неможливість надання оригіналу заяви ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін через його втрату під час активних бойових дій на території Київської області при тимчасовій зміні місцезнаходження підприємства.

Оскільки обставина узгодження між сторонами дати звільнення працівника за угодою сторін не доведена, що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на припинення трудового договору на час видачі наказу про звільнення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_1 без законної підстави.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції вірно поновив ОСОБА_1 на посаді провідного інженера з метрології Лабораторії з повірки побутових лічильників газу відділу лабораторних вимірів управління метрології АТ «ОГС «Київоблгаз».

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Оскільки, вимога позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, вона також підлягає до задоволення у розмірі, який вірно встановлений судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції- без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов