Номер провадження: 22-ц/813/4848/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року у складі судді Плавича І.В.,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу за договором позики в загальному розмірі 41 600 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 13 000,00 гривень (екв.500,00 доларів США) на строк 6 місяців із сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 120% на рік у порядку, встановленому договором. В забезпечення виконання основного зобов`язання 23 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель бере на себе прямі зобов`язання відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням боржника ОСОБА_2 . Проте, як зазначив позивач, ОСОБА_2 умови договору не виконує, позику не повертає, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути суму основного боргу у розмірі 13 000 грн., а також відсотки у розмірі 10 4000 грн. за період з 23.06.2018 по 05.08.2018, а також пеню у розмірі 5200 грн. та штраф у розмірі 13000 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23 червня 2018 року з урахуванням відсотків та штрафних санкцій у загальному розмірі 41 600,00 гривень. Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.08.2022 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року, ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не була повідомлена належним чином про розгляд справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим порушено принцип рівності сторін. Також зазначила, що поручалася за позичальника лише на суму в розмірі 18 200 грн., за іншим договором позики, предмет якого є відмінним від вказаного позивачем у позові. Зазначила, що підпис відповідача ОСОБА_2 в розписці є відмінним від підпису, що міститься в договорі позики.

Позивач в судове засідання 12.10.2023 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявив.

Відповідачі, а також представник апелянта в судове засідання 12.10.2023 не з`явилися, рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень, які надсилалися на адреси, зазначені апелянтом, повернулися до суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», отже, вважається таким, що повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 23.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 13 000,00 гривень (екв. 500,00 доларів США) на строк 6 місяців.

Згідно з п. п. 3.1.1 позикодавець має право подавати в суд та вимагати дострокового повернення позики та сплати відсотків у випадку: затримки сплати позичальником частини позики та/або відсотків на строк не більше одного місця; перевищення сумою простроченої заборгованості суми позики більше ніж як на 10%.

За умовами п. 4.1 договору позики сторони обумовили, що за користування позики плата становить 120% річних, тобто позичальник сплачує кожного місяця, до 29 числа відсотки в розмірі 1300 грн. (екв. 50 доларів США).

Відповідно до п. 4.2 вищевказаного договору у разі, якщо позичальник не сплатить плановий щомісячний платіж за користування позикою, процентна оплата буде складати 732% річних від суми позики, тобто 260,00 гривень (екв. 10 доларів США).

Пунктом 8.2 договору позики визначено, що після 23.12.2018 року, якщо залишиться заборгованість, незалежно від джерела її виникнення, відсотків, штрафних санкцій або тіла кредиту, по всій сумі заборгованості буде діяти ставка у розмірі 240% до повного його погашення.

Позикодавець має право на отримання з позичальника пені у розмірі 1% від суми позики за кожну добу прострочки платежу (п. 8.3 договору).

Згідно з п. 8.4 договору у випадку прострочки платежів більше ніж на 30 днів, стягується штраф у розмірі суми позики.

Пунктом 8.5 сторони погодили, що оплата неустойки (пені, штрафу) не звільняє позичальника від виплати позики і нарахованих за період користування позикою відсотків.

Відповідно до п. 8.6 договору позика в національній валюті фіксується на день її видачі в дол. США по курсу 26 грн. за 1 дол. США. Якщо на момент платежу курс долара США зміниться, повернення здійснюється в гривні в перерахунку на курс НБУ по продажу долара на день платежу, але не менше ніж по курсу 26 грн.

Договір підписано обома сторонами.

Згідно з розпискою від 23.06.2018 ОСОБА_2 отримала за договором позики від 23.06.2018 від ОСОБА_1 13 000,00 гривень (екв. 500,00 доларів США).

Вказана розписка містить паспортні дані та підпис ОСОБА_2 .

В цей же день в забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики від 23.06.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель бере на себе прямі зобов`язання відповідати перед позикодавцем за зобов`язаннями боржника ОСОБА_2 на суму в розмірі 500 дол. США 18200 грн.

Вказаний договір підписаний обома сторонами та містить паспортні дані поручителя.

У зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 станом на 05.08.2018 позику та відсотки за користування позикою не сплатила, позивач звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення заборгованості з позичальника та поручителя.

Задовольняючи позов, суд виходи з підстав доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, за змістом статті 526, частини 1 статті 530, статті 610 та частини 1 статті 612 ЦК України належне виконання позичальником зобов`язання за договором позики передбачає, у тому числі, дотримання визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частинами 1, 2 статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Укладений між сторонами договір позики підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у позику (борг) в розмірі 13 000 грн., визначений в еквіваленті 500 дол. США, які вона зобов`язалася повернути на обумовлених договором умовах, зі сплатою процентів у розмірі 120 % річних та у відповідні строки.

Позичальник рішення суду про стягнення з неї заборгованості не оскаржувала, факт отримання коштів не спростовувала, договір позики у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Отже, посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 договір позики не підписувала, оскільки, на думку апелянта, підпис, який міститься в розписці візуально відрізняється від підпису, який міститься у договорі позики є безпідставними.

Водночас уклавши договір поруки, на умовах, викладених у ньому, апелянт тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в ньому, а саме зобов`язалася відповідати перед позикодавцем у тому ж обсязі, що й позичальник за зобов`язаннями, що виникли з договору позики від 23.06.2018 року.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти сплачені позикодавцю у строки, обумовлені в договорі, апелянтом не надано.

Твердження апелянта про те, що у договорі позики сума вказана у розмірі 13 000 грн., тоді як в договорі поруки сума позики зазначена у розмірі 18 200 грн. не є підставою для звільнення поручителя від виконання зобов`язання за договором позики від 23.06.2018 року, оскільки сторонами у договорі позики було обумовлено, що позика у розмірі 13 000 грн. є сумою еквівалентною 500 дол. США, станом на день укладання договору, така ж сума вказана у розписці, а також у договорі поруки (500 дол. США), а тому факт того, що розмір поруки в гривні вказаний у договорі поруки є більшим ніж той що зазначений у договорі позики не доводить того, що поручитель за договором поруки поручився за іншим зобов`язанням ніж тим, яке було визначено умовами договору позики від 23.06.2018.

Апелянтом не надано доказів того, що остання як поручитель, має інше зобов`язання перед позивачем.

Ураховуючи вищевикладені обставини справи та норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення солідарно з поручителя ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 23 червня 2018 року, яка утворилася станом на 05.08.2018 року та складається з: суми позики -13000 грн., відсотків -10400 грн., пені-5200 грн. та штрафу-13000 грн., та в загальному розмірі становить 41600 грн.

У той же час апеляційний суд приймає до уваги аргументи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, зважаючи на таке.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), N 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі N 522/18010/18 (провадження N 61-13667сво21) зазначено, що: "обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою".

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Водночас матеріали справи не містять доказів надсилання судом апелянту судової повістки-повідомлення про судове засідання.

За таких обставин, ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

Відповідно до п. 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасувати, ухвалити нове.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 23 червня 2018 року з урахуванням відсотків та штрафних санкцій у загальному розмірі 41 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 ) на користь держави суму неоплаченого судового збору у розмірі 769,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19.10.2023

Головуючий:

Судді: