Провадження № 2/522/5578/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.

за участі секретаря судового засідання Купцова С.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2023 року до суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 23 344, 12 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 01 жовтня 2018 року між Позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту.

25 вересня 2019 року сталась ДТП за участю застрахованого авто та автомобіля Відповідача по справі. Постановою Приморського районного суду м. Одеси визнано Відповідача винним в зазначеному ДТП.

У зв`язку з чим, Позивачем відшкодовано ОСОБА_2 106 044, 49 гривень (82 700, 37 гривень було зараховано за програмою прямого врегулювання збитку, 23 344 гривень 12 копійок було відшкодовано ПРАТ «СК «Арсенал страхування»).

У відповідності до Звіту відновлювального ремонту КТЗ з врахуванням фізичного зносу вартість відновлювального ремонту складає 108 262, 20 гривень.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «СК «Уніка».

Як зазначає Позивач, невідшкодованою частиною збитку залишається 23 344, 12 гривень, яка підлягає стягненню з Відповідача. Також позивач просив визнати причини пропуску позовної давності по данному спору поважними та поновити строк позовної давності.

Ухвалою суду від 17 липня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи.

16 жовтня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення та заява про застосування строків позовної давності, у відповідності до яких зазначено, що Відповідач залишає на розсуд суду обґрунтованість позовних вимог, проте зазначає про застосування строків позовної давності. Просив розглядати справу за відсутності.

17 жовтня 2023 року від представника Позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

В судове засідання 25 жовтня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір страхування наземного транспорту № 604/17-Тз/О/18, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Hyundai Tukson», д.н.з. НОМЕР_1 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

25.09.2019 року о 13 годині 40 хвилин, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки BMW 520 номерний знак НОМЕР_2 в м. Одесі по вул. Віце-Адмірала Жукова при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Буніна не надав перевагу в русі автомобілю Hyundai номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси у справі №521/17485/19 від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчинені ДТП, яка відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань чи мали місце події та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з ДТП було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль «Hyundai Tukson», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно Звіту № 497 від 24.10.2019 року наданого Суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Tukson», д.н.з. НОМЕР_1 склала 108 262, 20 гривень. Проте відповідно до Рахунку № БА-00005664 від 17.10.20019 року наданого ДП «Базіс Авто» вартість відновлювального ремонту «Hyundai Tukson», д.н.з. НОМЕР_1 склала 106 044, 49 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, Цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «СК «Уніка».

Позивач відповідно до договору страхування відшкодував ОСОБА_2 106 044, 49 гривень (82 700, 37 гривень було зараховано за програмою прямого врегулювання збитку, 23 344 гривень 12 копійок було відшкодовано ПРАТ «СК «Арсенал страхування»).

Так, 29 жовтня 2019 року Позивачем здійснено страхову виплату в розмірі 23 344,12 гривень на реквізити ДП «Базіс Авто» за Страховою виплатою ОСОБА_2 на підставі Акту № 006.01568119-1 від 28.10.2019 року заг. Рах. № БА-00005664 від 07.10.2019 року. Що підтверджується платіжним дорученням № 61986003 від 29 жовтня 2019 року.

У зв`язку з вищевикладеним, Позивач звернувся до суду за відшкодуванням частини збитків в розмірі 23 344,12 гривень.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 , як винного у заподіянні збитків особи, на користь позивача підлягає стягненню вказана сума невідшкодованої частини збитків.

Стосовно заяви відповідача щодо застосування строків позовної давності.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, Позивач просив визнати причини пропуску позовної давності по даному спору поважними та поновити строк позовної давності з підстав запровадження на території України воєнного стану.

Відповідач звертаючись до суду з заявою про застосування строків позовної давності зазначав, що Позивачем пропущений встановлений процесуальний строк на звернення до суду, оскільки трирічний строк перебіг з 29.10.2019 року і закінчився у жовтні 2022 року, а Позивач звернувся до суду з відповідним позовом тільки 14.07.2023 року тобто с пропуском строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснюється, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв`язку з порушенням умов договору страхування. Проценти, неустойка виплачуються страховиком через несвоєчасне виконання ним власного зобов`язання перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і не можуть бути стягнуті у порядку суброгації з особи, винної в завданні шкоди. Також у порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як встановлено матеріалами справи, позивач дізнався про порушення свого права 29 жовтня 2019 року, тобто з дня коли виплатив страхове відшкодування, а відтак, строки позовної давності слід рахувати саме з 29 жовтня 2019 року.

При суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - моментом здійснення відповідної виплати страхового відшкодування.

Таким чином, право на пред`явлення позову в порядку регресної вимоги до відповідача у позивача виникло 29 жовтня 2019 року.

Разом з цим, позов до суду надійшов лише 06 липня 2023 року, згідно вихідної дати проставленої на позовній заяві, позов зареєстровано 14 липня 2023 року, а відтак, судом встановлено, що позивачем пропущено строки на пред`явлення позову.

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Слід, зазначити, що суд не приймає доводи Позивача відносно того, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а відтак строки позовної давності продовжуються до закінчення воєнного стану, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Також, суд зазначає, що Позивачем не надано жодного доказу, який би давав змогу встановити об`єктивні причини пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом протягом трьох років з моменту виплати страхової суми у жовтні 2019 року, а отже відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску строку та поновлення їх для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, враховуючи, що Позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу залишити буз задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та підписаний суддею 27 жовтня 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.