РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,

за участі секретаря судового засідання Янка М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання відсутнім права вимоги

В засіданні приймали участь:

представник позивача: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якій просить суд визнати відсутнім права вимоги ОСОБА_2 за договором про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя від 27 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на стягнення коштів в сумі 10000000 (один мільйон) грн 00 коп. А також, визнати відсутнім обов`язок ОСОБА_1 сплачувати кошти за договором про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя від 27 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 лютого 2023 року між нимпозивачем та відповідачкою було укладено договір про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Пунктом 5 вказаного договору визначено, що у зв`язку із мирним врегулюванням питань поділу майна подружжя, розірвання шлюбу за згодою сторін, відсутність майнових та інших претензій сторін одна до одної Рибак A.B. погоджується виплатити ОСОБА_2 кошти в сумі 1200000 (один мільйон двісті тисяч) грн.00 коп. На виконання такого договору у березні та квітні 2023 року кошти в сумі 200000, 00 (двісті тисяч гривень) 00 коп. були сплачені ОСОБА_5 для ОСОБА_2 . Разом з тим, з початку квітня 2023 року ОСОБА_2 вчиняла конфлікти з ОСОБА_1 і такі її дії не свідчать про добровільну згоду на мирне вирішення питань, в тому числі розірвання шлюбу.

Як вбачається з пункту 5 договору договір про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, він погодився виплатити кошти в сумі 1200000 (один мільйон двісті тисяч) грн. 00 коп. за умови мирного врегулювання всіх питань. Такі домовленості було порушено саме відповідачкою. Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ПК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку; особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником). Просить визнати відсутнім право вимоги відповідачки за договором про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя від 27.02.2023 між позивачем та відповідачкою на стягнення коштів в сумі 1 000 000 грн. та визнати відсутнім обов`язок позивача сплачувати кошти за договором про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя від 27.02.2023 між сторонами.

Ухвалою суду від 14.06.2023 прийнято справу до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09.08.2023 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Жуковський О.В. просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідачки - адвокат Цуняк В.Й. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши сторін у справі, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

27.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Коломис О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 171 (далі - Договір).

За змістом п. 3 Договору, предметом даного договору є добровільне врегулювання сторонами відносин, пов`язаних із поділом майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя.

Сторони визначили, що у зв`язку із мирним врегулюванням питань поділу майна подружжя, розірвання шлюбу за згодою сторін, відсутність майнових та інших претензій сторін одна до одної Рибак A.B. погоджується виплатити ОСОБА_2 кошти в сумі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн.00 коп. (п. 5 Договору).

Відповідно до п. 6 Договору, ОСОБА_1 сплачує щомісячно ОСОБА_2 кошти, вказані в пункті 5 договору починаючи з другого календарного дня, після набрання чинності даним договором та не раніше 20 (двадцятого) числа кожного місяця в межах дванадцяти місяців, місячна сума платежу становить 100 000, 00 (сто тисяч) гривень.

У п. 9 Договору сторони погодили, що ОСОБА_1 звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 1 200 000 (один мільйон двісті тисяч) грн.00 коп., у випадку дії форс мажорних обставин, обставин непереборної сили, в т.ч. військових дій на території Рівненської області, мобілізації ОСОБА_1 до ЗСУ, банкрутства ТОВ "ТВК "РАМОС".

Згідно з п. 13 Договору, сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що в них відсутні обставини, які змусили їх укласти цей договір на невигідних стосовно себе умовах, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до цього договору не мають. Цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі нам відомі та зрозумілі.

Після підписання цього договору майнові претензії сторін щодо спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважаються врегульованими (п. 10 Договору).

Цей договір набуває чинності після реєстрації факту розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (п. 18 Договору).

Отже, сторонами було погоджено істотні умови договору.

Суд зазначає що сторонами у справі не оспорюється той факт, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання вказаного Договору було розірвано та що позивачем на виконання п. 6 Договору були сплачені відповідачці кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Так, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при:

(1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;

(2) розірванні договору в судовому порядку;

(3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;

(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України;

(5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доводи позивача про те, що з початку квітня 2023 року відповідач вчиняла конфлікти з позивачем і такі її дії не свідчать про добровільну згоду на мирне вирішення питань, в тому числі розірвання шлюбу, є безпідставним та необґрунтованими, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами таких обставин.

Крім того, суд наголошує, що договір у встановленому порядку, зокрема, не оспорено, не розірвано та/або не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що позовні вимоги є необґрунтованими, обставини покладенні в основу позову не підтверджуються долученими до позову доказами, а позивачем не надано суду інших доказів на підтвердження обґрунтованості позову, тобто позов є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

При цьому інші доводи, викладені позивачем у позовній заяві не спростовують висновків суду про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови у задоволенні позові.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відсутнім права вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене та підписане 25.09.2023.

Суддя Левчук О. В.