Номер провадження: 22-ц/813/4849/23
Справа № 1
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А., Карташов О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Гуденко Д.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Бережної Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Роїк Д.Я., у приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

23.09.2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг без номера від 04.03.2009 року станом на 31.08.2020 року в сумі 22529,78 грн., яка складається з 702,57 грн. заборгованості за кредитом; 18084,74 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3742,47 пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, та судовий збір у розмірі 2102 грн., посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким відповідач не виконує, тому за ним утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 04.03.2009 року станом на 31.08.2020 року в сумі 702,57 гривенеь заборгованості за тілом кредиту, та судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 65,37 гривень. В решті позову відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету заяву, Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку. Суд першої інстанції вважав, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.03.2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тому суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача лише суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 702,57 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,представник відповідача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ Приватбанк в цій частині в повному обсязі, в іншій частині просить рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що заява-анкета від 04.03.2009 року, Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, які підписані особисто відповідачем, підтверджують те, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки.

У Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду сторони погодили розмір базової процентної ставки 2,5 % на місяць, крім того сторони погодили, що: розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір неустойки (пені та штрафу). Тому умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» розцінюється як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 04.03.2009 року шляхом підписання заяви-анкети та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, а тому є підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів за користування кредитом.

За таких обставин питання щодо повернення кредиту відповідачем повинно вирішуватись не на підставі Умов та правил надання банківських послуг, а на підставі підписаної позичальником Довідки про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна», в якій передбачено розмір процентної ставки за користування кредитом та сплати неустойки. Отже, сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Скаржник вважає, що ним доведений факт узгодження з позичальником процентної ставки у розмірі 2,5 %, з розрахунку заборгованості вбачається кількість днів прострочки, за які нарахована заборгованість за процентами, вбачається й сума нарахованої заборгованості у відповідну дату, а тому відмова у задоволенні вимог з стягнення процентів в повному обсязі є порушенням ст. ст. 1048, 1054 ЦП України. Аналогічні правові висновки висловленні у постанові від 23.12.2019 у справі №572/1169/17, провадження №61-684св18 ВС (КЦС), постанові від 04.12.2019 року №750/6058/17-ц, провадження №1-47353св18 ВС (КЦС), постанові від 19.09.2019 року №127/7543/17, провадження №61-26680св18 ВС (ЦС), постанові від 12.02.2020 року, провадження №382/327/18-ц, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки є підставою для задоволення вимог з стягнення заборгованості за процентами.

Рух справи

01 лютого 2023 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2023 року вказана справа визначена складу колегії суддів: Чорна Т.Г. - суддя-доповідач, судді: Орловська Н.В., Пузанова Л.В..

Згідно рішення Вищої ради правосуддя від 16 лютого 2023 року №55/0/15-23 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 березня 2023 року вказана справа визначена складу колегії суддів: Кострицький В.В. - суддя-доповідач, судді: Орловська Н.В., Пузанова Л.В..

У зв`язку із тим, що судді Орловська Н.В. та Пузанова Л.В. не входять до числа суддів-учасників складу постійно діючої колегії суддів - Кострицький В.В., Назарова М.В., Лозко Ю.П., здійснено заміну суддів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 березня 2023 року вказана справа визначена складу колегії суддів: Кострицький В.В. - суддя-доповідач, судді: Назарова М.В., Лозко Ю.П..

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 702,57 гривень, апеляційним судом не переглядається, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією та судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту за платіжною карткою, шляхом підписання анкети-заяви.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 надала згоду на те, що дана заява разом з Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 10 на звороті).

Згідно анкети-заяви від 04.03.2009 року ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна», зазначивши в графі «Бажаний кредитний ліміт» суму 500 гривень.

В анкеті-заяві від 04.03.2009 року також зазначена базова відсоткова ставка по кредиту 2,5% в місяць на остаток заборгованості (а.с. 10 на звороті).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідачки ОСОБА_1 розмір кредитного ліміту банком змінювався неодноразово: 04.03.2009 року старт карткового рахунку; 04.03.2009 - встановлення кредитного ліміту в розмірі 1000 грн.; 23.11.2009 року кредитний ліміт зменшено до 740 грн.; 08.11.2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 8).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що на підставі кредитного договору без номера, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній було надано кредитну картку № НОМЕР_1 відкриту 04.03.2009 з терміном дії до 12/11 (а.с. 9).

З виписки з рахунку вбачається, що відповідачка почала користуватись кредитним коштами з 05 березня 2009 року, зокрема: знімала кошти, отримували кошти у відділеннях банку, здійснювала поповнення картки у відділеннях банку, здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості, що свідчить про активне використання картки відповідачкою (а.с. 30-33).

Згідно наданого Банком розрахунку, заборгованість відповідачки до стягнення за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2020 року становить 22529,78 грн., яка складається з 702,57 грн. заборгованості за тілом кредиту; 18084,74 грн. заборгованості за процентами; 3742,47 грн. заборгованості по пені. Даним розрахунком стверджується, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту у сумі 702,57 грн. виникла 31.08.2011 року і з цього часу не змінювалася (а.с. 3-7).

На підтвердження позовних вимог банком також додані Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 11-16).

Враховуючи наявні фактичні данні у справі судова колегія виходить з наступних положень Закону та судової практики Верховного Суду:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємну частину спірного договору, які суд першої інстанції не прийняв до уваги, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування (зокрема, порядок нарахування відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України (щодо договору приєднання), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 березня 2009 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, висновки якої щодо застосування норм права в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають врахуванню, що зроблено судом першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. Тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, які не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 березня 2009 року шляхом підписання заяви-анкети.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що надає Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду, яка підписана особисто відповідачем, у якій нібито зазначено: тип картки, тип кредитної лінії; базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%); апеляційний суд погоджується з доводами апелянта в цій частині (а.с. 11-16).

Відмовляючи у задоволенні вимог банку про стягнення відсотків, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві від 04 березня 2009 року встановлена базова відсоткова ставка по кредиту 2.5% в місяць на залишок заборгованості (а.с.10 на звороті).

Підписавши заяву-анкету, відповідачка погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначив, що у заяві-анкеті, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відсоткової ставки, тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Однак, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та матеріалам справи, оскільки в анкеті-заяві від 04 березня 2009 року, підписаній відповідачкою, сторони обумовили та погодили розмір відсоткової ставки на рівні 2,5 % на місяць на залишок заборгованості (а.с.10 на звороті).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при вирішенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування кредитом, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником 04 березня 2009 року (а.с.10 на звороті).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором без номера від 04.03.2009 року вбачається, що з 04 березня 2009 року до 01 серпня 2019 року відсоткова ставка по кредиту становила 2.5% в місяць на залишок заборгованості (30 річних). Отже, банком використано відсоткову ставку, яка не суперечить умовам укладеного сторонами договору, а саме заяві-анкеті (а.с. 3-7).

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20.

Крім того, апеляційний суд враховує правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» та відповідно до кредитного договору без номеру, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній було надано кредитну картку № НОМЕР_1 відкриту 04.03.2009 з терміном дії до 12/11 (а.с. 9).

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 була ознайомлена із умовами кредитування, щодо розміру відсоткової ставкою по кредиту становила 2.5% в місяць на залишок заборгованості (30 річних), тому з останньої підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитом, нарахованими по дату закінчення строку дії картки, тобто по грудень 2011 року (включно), яка згідно Розрахунку заборгованості за договором без номера від 04.03.2009 року в межах строку дії карткового рахунку з терміном дії до 12/11 становить 458,87 гривень (а.с. 4).

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки відповідачка не спростувала жодним чином належними та допустимими доказами факт укладання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, не заперечувала наявної заборгованості, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що справа розглянута у заочному порядку, відповідачка не подавала відзиву із запереченнями щодо позовних вимог або із визнанням таких вимог в порядку, передбаченому ст.ст. 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що вона погодилась з позовом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень.

Відсутність у матеріалах справи заперечень відповідачки проти заявлених до неї вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останньою таких вимог.

Щодо судових витрат

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати (зокрема судовий збір) у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Виходячи з наступного:

- обсяг заявлених позовних вимог у розмірі 22 529,78 грн., що складає 100% заявлених вимог,

- розмір задоволених вимог 1 161,44 грн. (702,57 + 458,87), що становить 5,16 % від заявлених вимог (1 161,44 х 100 : 22 529,78 = 5,16),

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 271,16 грн., що становить 5,16 % від 5 255 грн. (2 102 + 3 153), сплачених позивачем у суді першої та апеляційної інстанціях, виходячи з такого розрахунку: 5 255 х 5,16 : 100 = 271,16 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Суд першої інстанції в оскаржуваній частині неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи і помилково ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками.

Доводи апеляційної скарги частково підтвердились в суді апеляційної інстанції, внаслідок чого рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, та зміні рішення в частині розміру судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бережної Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором без номера від 04.03.2009 року заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 458,87 гривень.

Стягнути із ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 271,16 гривень.

В решті залишити рішення без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

О.Ю. Карташов