КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9436/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року місто Київ

справа №369/14404/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., повний текст рішення складено 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, треті особи: Державна казначейська служба України, Прокуратура Київської області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позов до відповідача, в якому просив:

стягнути на його користь з держави Україна моральну шкоду в розмірі 800000 євро по курсу на день подачі позову.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 08 листопада 2016 року приблизно о 19.30 год. з домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що є сусіднім двором, в його двір увірвалися двоє озброєних поліцейських патрульної постової служби Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області, які без пред`явлення документів, агресивно настроєні та в грубій формі стали вимагати у нього паспорт. На їх вимогу він надав свій паспорт. Після чого, один із поліцейських на порозі будинку, став задиратися до нього із запитаннями: «Що ти тут робиш? Ти тут не прописаний. Це вже моє, я тут вже півроку, як прописаний».

Вказував, що потім поліцейські разом схопили його, скрутили руки, кайданків у них не було, потягли у двір, де удвох повалили його на землю, праву його руку приклали на бетонну сходинку і почали його катувати гумовим кійком, яким розтрощили кисть правої руки. Він вирвався від них і почав тікати до будинку своїх батьків, в якому він прописаний за адресою: АДРЕСА_2 що знаходиться на відстані приблизно 400 метрів від будинку, де на нього напали поліцейські.

Зазначав, що без попередження, поліцейські відкрили по ньому вогонь, як по живій мішеніта двічі влучили йому в праву ногу. Він впав, поліцейські підбігли до нього і почали ногами та гумовими кійками наносити удари по всьому тілу: по голові, обличчю, по грудній клітці, спині, що підтверджується фотознімками та медичними довідками.

Посилався на те, що після всього він втратив свідомість, прийшовши до свідомості, він лежав на землі в дворі по АДРЕСА_3 , побачив багато людей, серед яких були лікарі. Без надання йому будь-якої екстреної медичної допомоги, його погрузили в карету швидкої допомоги, де він знов втратив свідомість.

Вказував, що він знаходився в безпорадному стані з моменту прибуття до лікарні 08листопада 2016 року з21.05 год. до 22.50 год, за цей період часу до нього ніхто з лікарів не підходив.

Згідно супровідного листка за №3008 ОСОБА_1 був доставлений з діагнозом: вогнепальне поранення в нижню третину правого стегна, пальців правої кисті. Забій носа в ЛПЗ БЦРЛ у відділення травм.08листопада 2016 року о 21:05 за викликом №17/9304, прийнятим о 20:03 лікар/фельдшер ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Згідно медичної картки стаціонарного хворого за №10863 від 08 листопада 2016 року йомуз 22:50 08листопада 2016 року до 00:15 09лшистопада 2016 року зроблена операція на правій нозі та вставлені спиці Кіршнера на кисті правої руки.

Зазначав, що фактично після операції з 01.00 год. 09 листопада 2016 року його утримували в спецпалаті в терапевтичному відділенні лікарні під арештом конвоя у кількості чотирьох осіб: 3-х поліцейських та одного поліцейського із Служби безпеки України.

Посилався на те, що він, лежачий хворий після тяжкої операції, був позбавлений належного догляду медичним персоналом, знаходився без нагляду лікарів в спец палаті в анти санітарних умовах в безпорадному стані під конвоєм.

Вказував, що наступного дня, 10 листопада 2016 року, після операції він знаходився в півсвідомому стані. Цього ж дня через деякий час, його, лежачого з гіпсом, з чисельними травмами: з відкритими переломами правої стегнової кістки правого стегна, з відкритими уламковими переломами фаланг пальців правої кісті, з ЗЧМТ, із струсом головного мозку, із забоєм носу, обличчя, з гематомами та крововиливами очей, група лікарів надали дозвіл старшому слідчому підполковнику поліції Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області Мельнику О.П. на вивезення його вкрай небезпечному для життя стані з медичного закладу. Після чого, чотири поліцейських винесли його на носилках з спецпалати та погрузили в автомобіль на підлогу в супроводі конвою з шести осіб, без повідомлення куди його перевозять.

Зазначав, що його привезли до Києво-Святошинського районного суду Київської, для розгляду суддею Пінкевич Н.С. клопотання старшого слідчого Мельника О.П. про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В зал судового засідання суду його занесли в півсвідомому стані, він не розумів що відбувається взагалі.

Вказував, що о 19 годині 10 листопада 2016 року застосували до нього міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. З приміщення суду, його в супроводі конвою в край тяжкому, небезпечному для життя стані, з нестерпними болями було доставлено назад до медичного закладу в м. Боярку.

Зазначав, що по прибуттю до лікарні, йому вводили сильні наркотичні препарати, що підтверджується медичними документами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000541.

В період часу з 08листопада 2016 року по 29березня 2017 року він знаходився на лікуванні. 07 березня 2017 року МСЕК йому встановлено інвалідність другої групи.

Посилався на те, що діяннями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області його здоров`ю і життю завдана моральна шкода, яка полягає у глибині фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з його катуванням і нелюдським поводженням, чим спричинено йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя відповідно до 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, що встановлено висновком №67/К судово-медичної експертної комісії Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи».

Також висновком експертної комісії № 67/К встановлено, що від перенесених ним травм, ступінь тяжкості яких визначається за критерієм стійкої втрати загальної працездатності, загальна втрата стійкої загальної працездатності у нього складає 60 %.

Вказував, що завдану шкоду його здоров'ю та життю глибинними та душевними стражданнями, які залишаються у нього на все життя, він оцінює в розмірі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно матеріалів справи він, який визнаний потерпілим у кримінальному провадженні №0000541 від 09 листопада 2016 року та став інвалідом від дій поліцейських під час здійснення ними своїх повноважень, а тому 29 грудня 2017 року він звернувся до суду першої інстанції з позовом до України в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив захистити своє конституційне право на відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди, спричинену службовими особами національної поліції при виконанні своїх службових обов`язків.

Вказував, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди ним зазначено, яку шкоду його здоров`ю і життю 08 листопада 2016 року заподіяли поліцейські при здійсненні ними своїх повноважень і які настали наслідки після цього.

Зазначав, що ним суду надані письмові докази та фотографії, якими це підтверджується, однак суд першої інстанції їх не взяв до уваги.

Посилався на те, що факт заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у спричиненні поліцейськими тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що призвело до постійної втрати загальної працездатності від перенесених травм, яка складає 60%, не вимагає окремого доказування та підтверджується висновком судово-медичної експертної комісії №67/К.

29 травня 2023 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

05 червня 2023 року ГУ Державної казначейської служби України у Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказувало на те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення.

07 червня 2023 року заступник керівника Київської обласної прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення залишити без змін, посилаючись на те, що позивач не надав доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Київській області в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні.

Представники третіх осіб: Державної казначейської служби України, Прокуратури Київської області в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове зсідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2016 року приблизно о 19.30 год. за адресою: с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Калініна, службові особи Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області під час виконання службових обов`язків застосували вогнепальну зброю, внаслідок чого ОСОБА_1 спричинено тілесні ушкодження.

На підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення, 09 листопада 2016 року до ЄРДР були внесені відомості про відкриття кримінального провадження №0000541, за ч.2 ст.365 КК України, яке перебувало у провадженні прокуратури Київської області.

Згідно довідки МСЕК ОСОБА_1 з 07березня 2017 року встановлено інвалідність ІІ групи, загальне захворювання.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що діяннями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області його здоров`ю і життю завдана моральна шкода, яка полягає у глибині фізичних та душевних страждань, які він зазнав у зв`язку з його катуванням і нелюдським поводженням, чим спричинено йому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя відповідно до 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01. 1995 року №6, що встановлено висновком №67/К судово-медичної експертної комісії Комунального закладу Київської обласної ради «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи».Вказував, що діяннями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області він втратив 60 відсотків працездатності внаслідок завданого йому каліцтва і став інвалідом IIгрупи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовується розмір заподіяної безпосередньо йому шкоди та того, що саме з вини органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області була завдана моральна шкода в заявленій до стягнення сумі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову, а також наявність причинного зв'язку між діями Головного управління національної поліції в Київській області та спричиненням шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з статтею 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв'язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв'язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об'єктивний причинний зв'язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об'єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв'язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

У випадку, якщо порушення (дія/бездіяльність) уповноваженого органу має триваючий характер, встановленню підлягає також конкретно визначений період бездіяльності такого органу, оскільки вказана обставина впливає на визначення розміру моральної шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових чи службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач як на підтвердження своїх вимог надав копії медичних документів, копію витягу з висновку комісійної судово-медичної експертизи №67-К, копію витягу з кримінального провадження №0000541.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких рішень, якимивизнано дії чи бездіяльність посадових та службових осіб незаконними. Оскарження незаконних дій працівників поліції та встановлення судовими рішеннями чи рішеннями вищестоящих органів протиправності їх поведінки є обов`язковим, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди.

Посилання позивача на те, що факт заподіяння йому шкоди та незаконність дій працівників поліції підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000541 від 09 листопада 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.365 КК України є неспроможними, оскільки як вбачається з матеріалів вказаного кримінального провадження постановою слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Київської області від 22 травня 2019 року кримінальне провадження №0000541 закрито, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України підставою для звільнення від доказування, є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили та які є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок в частині питань чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У кримінальному провадженні №0000541 відсутній вирок суду, а самі матеріали досудового розслідування не можуть бути доказами у вказаній цивільній справі, оскільки вони не є преюдиційними для вирішення справи про відшкодування моральної шкоди, заподіяної на думку позивача незаконним діями службових осіб органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області з огляду на норми ст.1174 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України на підтвердження тих обставин, якими обґрунтовується розмір заподіяної безпосередньо йому шкоди та того, що саме з вини органу державної влади - Головного управління національної поліції в Київській області, була завдана моральна шкода в заявленій до стягнення сумі 800 тисяч євро по курсу на день подачі позову, а також наявність причинного зв`язку між діями Головного управління національної поліції в Київській області та спричиненням шкоди.

Посилання сторони позивача на те, що на даний час ним подана апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах СВ прокуратури Київської області від 22 травня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000541 не впливають на правильність висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки факт оскарження ухвали слідчого судді сам по собі не може свідчити про протиправність (неправомірність) рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, відповідно, і не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, яким суд надав відповідну правову оцінку.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: