Справа № 183/5898/23
№ 2/183/3123/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Аніськової А.В.,

розглянувши, у відкритому судовому засідання, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

19 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на частинуквартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 22.08.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №362.

Позивач зазначає, що в період шлюбу, а саме 13.03.2019 року, за спільні кошти ними було придбано квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на означене майно зареєстроване на ім`я відповідача, однак відповідно до норм ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, вищезазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за час перебування у шлюбі між ними не укладався шлюбний договір. Норми Сімейного Кодексу України гарантують кожному з подружжя право на поділ майна, яке знаходиться у спільній сумісній власності, тому використовуючи таке право, з огляду на неможливість досягнення домовленості щодо реального поділу майна, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, двічі звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи через відрядження, однак належних доказів поважності причин до суду не надав, тому суд провів розгляд справи у відсутність відповідача, за наявними у справі доказами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 22 серпня 2014 року, про що свідчать копія свідоцтва про шлюб, актовий запис №362 (а.с. 5).

На підтвердження обставин укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, суду надано Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав, сформовану 12.01.2023 року, у відповідності до якої ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , підставою для державної реєстрації права власності на квартиру, є договір купівлі-продажу, посвідчений 13.03.2019 року приватним нотаріусом Новомосковської міського нотаріального округу Шевченко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 236 (а.с. 9).

Правовідносини щодо поділу майна подружжя врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.

Такі ж роз`яснення містяться у і п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним, та про поділ спільного майна подружжя». Зокрема, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Зазначеним вище договором купівлі-продажу житлового будинку стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні не надано жодного доказу про існування між подружжям будь-якої домовленості щодо часток у спільному майні подружжя, як і не встановлена наявність шлюбного договору, а тому суд вважає, що об`єкт нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_3 , є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у нерухомому майні, є рівними.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 81, 89, 200, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на частину квартири, загальною площею 76,7 кв.м., житловою площею 49,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О.В. Сорока.