Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 359/9857/20

провадження № 61-6778св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Бориспільська міська рада Київської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , державний реєстратор Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчук Радислав Володимирович,

третя особа - Головне управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2023 року в складі судді Журавського В. В. та на постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року в складі колегії суддів Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року Бориспільська міська рада Київської області звернулася з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчука Р. В. про визнання дій державного реєстратора протиправними та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Позов мотивувала тим, що є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . Вказане приміщення протягом 15 років на підставі договорів оренди перебувало в оренді у ОСОБА_1 під магазин. Під час перебування приміщення в оренді ОСОБА_1 наданий дозвіл на проведення капітального ремонту без зміни конструктивної схеми у вказаному приміщенні та за результатами виконаних робіт видано акт №5 від 27 січня 2003 року про прийняття в експлуатацію магазину після капітального ремонту приміщення. Вказувала, що 29 грудня 2017 року внаслідок припинення здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності договір оренди між сторонами розірвано та складено акт приймання-передачі спірного нежитлового приміщення. Проте, в грудні 2020 року Бориспільській міській раді стало відомо, що державний реєстратор прав на нерухоме майно Озерської сільської ради Бородянського району Огребчук Р. В. у вересні 2020 року неправомірно провів реєстрацію права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , в той час як право власності на вказане майно вже було зареєстроване за Бориспільською міською радою. Зазначала, що підставою для вчинення вказаної реєстраційної дії вказано, зокрема, акт №5 від 27 січня 2003 року про прийняття в експлуатацію магазину після капітального ремонту приміщення, а право власності на нежитлове приміщення зареєстровано за відповідачем як на новозбудоване майно. Вказувала, що підставою для відмови в проведенні реєстраційної дії є встановлення суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. При цьому відповідачі безпідставно змінили площу спірного житлового приміщення та його адресу, зазначивши: « АДРЕСА_2 », однак міська рада дозволу на присвоєння нежитловому приміщенню номера не давала.

На підставі викладеного Бориспільська міська рада просила суд ухвалити рішення, яким:

визнати протиправними дії державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Огребчука Р. В.;

скасувати рішення державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Огребчука Р. В. № 53936084 від 07 вересня 2020 року про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, позов задоволено: визнано дії державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчука Р. В. протиправними та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення площею 49,6 м? за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 105) за ОСОБА_1 .

Своє рішення суди мотивували тим, що виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту нежитлового приміщення, в тому числі з організацією окремого входу до приміщення, не вважається будівництвом об`єкта нерухомого майна. Суди вказали, що під час проведення капітального ремонту спірного нежитлового приміщення ОСОБА_1 не створив новий об`єкт нерухомого майна, адже нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 існувало до проведення ремонту, що підтверджується, зокрема, договорами оренди нерухомого майна. Тому, твердження відповідача про правомірність набуття ним права власності на спірне нежитлове приміщення не ґрунтується на вимогах закону та суперечить положенням статті 331 ЦК України.

Суди прийняли до уваги, що згідно з актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію №5 від 27 січня 2003 року, який зазначений серед підстав учинення оспорюваної реєстраційної дії, загальна площа прийнятого закінченого будівництвом магазину становить 34,66 м?. У той же час в технічному паспорті на спірне нежитлове приміщення, виготовленому ТОВ «Армовірбуд», а також в рішенні про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №53936084 від 07 вересня 2020 року площа цього нежитлового приміщення вказана як 49,6 м?. Така різниця в зазначенні площі об`єкта нежитлової нерухомості за висновком судів також викликає обґрунтовані сумніви в правомірності реєстрації права власності на цей об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного суди вказали, що ОСОБА_1 неправомірно зареєстрував право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , а тому дії державного реєстратора слід визнати протиправними та скасувати рішення №53936084 від 07 вересня 2020 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Аргументи учасників справи

У травні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив їх скасувати як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивував тим, що:

суди не вказали, в чому саме полягає порушення прав позивача та ухвалили рішення на підставі недопустимих доказів, зокрема, копій документів, не засвідчених належних чином;

суди на припущеннях побудували свій висновок про те, що належне позивачу нежитлове приміщення та приміщення, право власності на яке зареєстровано за відповідачем, є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна;

суди не звернули увагу, що спірне нежитлове приміщення побудоване ОСОБА_1 , що підтверджується актом №5 від 27 січня 2003 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта - магазину, а наявність права власності на це майно, зокрема, прийняття його до комунальної власності позивач не довів;

суди не врахували, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки належним способом захисту в цій справі має бути віндикаційний позов про витребування нерухомого майна з чужого володіння.

У липні 2023 року Бориспільська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Відзив мотивувала тим, що суди зробили правильний висновок про безпідставне проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_1 , оскільки таке майно вже належало на праві комунальної власності позивачу. Наполягає на тому, що проведення капітального ремонту нерухомого майна не свідчить про створення нового об`єкта нерухомості та наявності підстав для визнання права власності на таке майно за особою, яка здійснила ремонтні роботи. Вказує, що обрала ефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наявні два записи про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна (за позивачем та ОСОБА_1 ), а тому відсутні підстави вважати, що спірне нежитлове приміщення вибуло з володіння Бориспільської міської ради, що є підставою для застосування механізму витребування майна з чужого незаконного володіння.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду письмові пояснення, в яких наполягав на задоволенні касаційної скарги з підстав, викладених у ній.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

При перегляді в касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху.

23 червня 2023 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху ОСОБА_1 сплатив судовий збір та усунув недоліки касаційної скарги в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2023 року відкрито касаційне провадження в справі та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі від 03 липня 2023 року Верховний Суд указав, що: «у касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати вказані судові рішення та, посилаючись на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, зазначає, що суди при вирішенні справи не застосували висновків викладених у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2021 року в справі № 5026/886/2012, від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц, від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 19 травня 2020 року в справі № 916/1608/18; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів».

У липні 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що в рішенні виконавчого комітету Бориспільської міської ради № 12 від 18 лютого 1992 року зазначено про належність нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 до комунальної власності Бориспільської територіальної громади в особі Бориспільської міської ради.

10 жовтня 2002 року КП «ЖЕК-1» та приватний підприємець ОСОБА_1 уклали договір № 47 оренди нежитлових приміщень, за умовами якого КП «ЖЕК-1» передало приватному підприємцю ОСОБА_1 на строк у 10 років у платне володіння та користування нежитлові приміщення для використання під магазин за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30 м?.

В подальшому право ОСОБА_1 на оренду вказаного нежитлового приміщення неодноразово продовжувалось, що підтверджується договором №31/47 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 05 січня 2004 року, договором оренди № 014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 06 листопада 2006 року, додатковим договором від 20 грудня 2007 року до договору оренди №014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 06 листопада 2006 року, додатковим договором №2 від 02 грудня 2008 року до договору оренди № 014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 06 листопада 2006 року, додатковим договором №3 від 01 листопада 2011 року до договору оренди №014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполі від 06 листопада 2006 року, додатковим договором №4 від 18 жовтня 2014 року до договору оренди №014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполі від 06 листопада 2006 року, додатковою угодою №5 від 28 жовтня 2015 року до договору №014 оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя від 06 листопада 2006 року.

22 жовтня 2002 року рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №779 від 22 жовтня 2002 року приватному підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на проектно-вишукувальні роботи на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення без зміни конструктивної схеми та додаткових навантажень на існуючі несучі конструкції з використанням під магазин продовольчих товарів площею 30,0 м? та організацію окремого виходу по АДРЕСА_1 .

На підставі акта №5 від 27 січня 2003 року Бориспільська інспекція ДАБК прийняла закінчений будівництвом магазин після капітального ремонту нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт.

18 липня 2017 року державний реєстратор Бориспільської міської ради Левчишина Ю. А. прийняла рішення № 36185313 про державну реєстрацію за Бориспільською територіальною громадою в особі Бориспільської міської ради права власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 .

29 грудня 2017 року головне управління житлово-комунального господарства виконкому Бориспільської міської ради та ОСОБА_1 уклали договір, за умовами якого сторони прийняли рішення про розірвання договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя №014 від 06 листопада 2006 року. Того ж дня складено акт передачі-приймання нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

07 вересня 2020 року державний реєстратор Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчук Р. В. прийняв рішення № 53936084 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № 300 загальною площею 49,6 м? по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 756/15538/15 (провадження № 61-18736сво18), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного

з власником договору».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що:

«набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

[…]

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

[…]

пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права».

У справі, яка переглядається:

при задоволенні позову суди встановили, що рішенням державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Огребчука Р. В. № 53936084 від 07 вересня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яке рішенням державного реєстратора Бориспільської міської ради Левчишина Ю. А. від 18 липня 2017 року вже було зареєстровано за Бориспільською міською радою Київської області;

суди встановили, а сторони в судах попередніх інстанцій не заперечували, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 45,2 м? (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), про яке йде мова в рішенні державного реєстратора Бориспільської міської ради Левчишина Ю. А. від 18 липня 2017 року, та нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення 300 площею 49,6 м? (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105), яке зазначене в рішенні державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Огребчука Р. В. № 53936084 від 07 вересня 2020 року, є одним і тим самим об`єктом нерухомого майна;

за змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Аналіз відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень, свідчить, що в справі № 359/9506/19 ОСОБА_1 звертався з позовом до Бориспільської міської ради про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за Бориспільською міською радою, тобто визнавав ту обставину, що претендує на оформлення права власності в порядку статті 331 ЦК України як на новостворене майно саме на належне міській раді нежитлове приміщення;

у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 посилався виключно на те, що спірне нежитлове приміщення є його власністю як новозбудоване нерухоме майно на підставі акта №5 від 27 січня 2003 року Бориспільської інспекції ДАБК про прийняття закінченого будівництвом магазину після капітального ремонту до експлуатації. При цьому дозвіл на здійснення капітального ремонту, як обґрунтовано врахували суди попередніх інстанцій, ОСОБА_1 отримував саме щодо належного позивачу на праві комунальної власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ;

суди надали належну оцінку вказаним доводам відповідача, зазначивши, що виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту нежитлового приміщення, в тому числі з організацією окремого входу до приміщення, не вважається будівництвом об`єкта нерухомого майна, та вказавши, що під час проведення капітального ремонту спірного нежитлового приміщення ОСОБА_1 не створив новий об`єкт нерухомого майна, адже нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 існувало до проведення ремонту;

разом із тим, суди не звернули увагу на те, що порушення свого права Бориспільська міська рада обґрунтовувала проведенням державної реєстрації права власності на належне їй нежитлове приміщення за ОСОБА_1 , тобто, з урахуванням особливостей правового режиму нерухомого майна, посилалася на заволодіння відповідачем належним їй майном;

суди встановили, що на момент прийняття оспорюваного рішення державного реєстратора договірні відносини між сторонами були відсутні. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності позивача на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 45,2 м? (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 105) за встановлених судами обставин цієї справи про присвоєння нежитловому приміщенню нової адреси (номера) не свідчить про залишення спірного нерухомого майна у володінні Бориспільської міської ради;

суди не врахували, що в тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, інші вимоги власника, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неналежними. За обставинами цієї справи належним способом захисту порушеного права міської ради є звернення до суду з віндикаційним позовом, тому в задоволенні позову слід було відмовити внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту.

Оскільки встановлено підстави для скасування судових рішень, колегія суддів інші підстави відкриття касаційного провадження не аналізує.

Щодо позовних вимог, пред`явлених до державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчука Р. В.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (Провадження № 12-31гс22).

Позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення та про визнання його дій, пов`язаних з прийняттям указаного рішення, неправомірними не можуть бути звернені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Тому у цій справі державний реєстратор Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчук Р. В.є неналежним відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог необхідно було відмовити з цієї підстави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та без урахування висновків щодо їх застосування, в зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 14 714 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409,412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Бориспільської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , державного реєстратора Озерської сільської ради Бородянського району Київської області Огребчука Радислава Володимировича про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нерухоме майно та визнання дій протиправними відмовити.

Стягнути з Бориспільської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у загальному розмірі 14 714 грн.

З прийняттям постанови суду касаційної інстанції рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанова Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук