УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня2023 року

м. Київ

справа № 205/4108/15

провадження № 61-11957ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В., (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південокмбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, видачу дублікатів виконавчих документів у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 14 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023 року, заяву задовольнив. Замінив стягувача ПАТ «КБ «Південкомбанк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах у цивільній справі №205/4108/15-ц. Поновив пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року у цивільній справі № 205/4108/15-ц.

Видав дублікати виконавчих листів у цивільній справі №205/4108/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» заборгованості за кредитним договором №80/01-07 від 16 листопада 2007 року в розмірі 90 177,36 доларів США та 940 840,27 грн.

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають фактичним обставинам справи. Заявник вважає, що суди порушили норми процесуального права, задовольнивши заяву про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів. Такі переконання ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що на його думку новим кредитором не доведено факт оплати коштів за договором про відступлення прав вимоги. Оскільки договір про відступлення прав вимоги є оплатним, а новим кредитором не було надано до суду доказів оплати договору, то за умови недоведеності факту переходу процесуальних прав до нового кредитора заява про заміну стягувача у виконавчих листах не підлягала задоволенню.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи заяву про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів в частині заміни стягувача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що перехід прав та обов`язків до нового кредитора підтверджений належним чином доказами в матеріалах справи, а саме договором про відступлення прав вимоги від 12 травня 2017 року № А-05/02-КФ.

Оскаржуючи судові рішення в касаційному порядку, заявник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині стосовно заміни сторони виконавчого провадження у справі.

Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин першої та другої 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного чи приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13), виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 378 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Такий правовий висновок підтверджено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19.

З огляду на вищенаведене, суди зобов`язані встановлювати факт переходу прав та обов`язків до нового кредитора на підставі належних та допустимих доказів.

Суди попередніх інстанцій на підставі доказів в матеріалах справи, що перехід прав та обов`язків до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відбувся у тому обсязі, в якому вони належали попередньому кредитору ПАТ «Південкомбанк», на підставі договору про відступлення прав вимоги від 12 травня 2017 року № А-05/02-КФ. Суди попередніх інстанцій не встановили факт недійсності зазначеного договору, а мотивувальні частини оскаржуваних судових рішень не містять доводів ОСОБА_1 на підтвердження такого факту, в зв`язку з чим на спірний правочин поширюється передбачена статтею 204 ЦК України презумпція правомірності правочину.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

За таких обставин суди попередніх інстанцій правильно застосували норму процесуального права, замінивши стягувача у виконавчих листах в зв`язку з переходом до нього всього обсягу прав та обов`язків попереднього кредитора.

Доводи касаційної скарги таких висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та обставин, які були предметом аналізу судів попередніх інстанцій стосовно достатності доказів переходу прав вимоги до нового кредитора та чинності правочину, за яким відбулася така процедурна дія.

Не заслуговують на увагу і доводи заявника стосовно нікчемності договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, який нотаріально не посвідчений.

Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Південкомбанк» до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ КБ «Південкомбанк» заборгованість за кредитним договором № 80/01-07 від 16 листопада 2007 року в розмірі 90 177,36 доларів США та 940 840,27 грн.

Виконавчі листи, стягувача в яких було замінено на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», були видані на виконання вказаного заочного рішення про стягнення заборгованості.

Також суди встановили, що відповідно до договору від 12 травня 2017 року № А-05/02-КФ про відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Південкомбанк» відступило, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до позичальника та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Таким чином, заявник набув право вимоги, зокрема, за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 80/01-07, укладеним між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_1 , та договором поруки № 65/03-07 від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «КБ «Південкомбанк» та ОСОБА_2 .

За таких обставини укладення договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки судами не встановлювалися, а оцінка таких обставин не лежить в площині повноважень суду касаційної інстанції.

Крім того, чинність договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, а отже і перехід такого права до нового кредитора, не впливає на заміну стягувача у виконавчих листах про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться до бажання добитися повторного перегляду справи, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Крім того, оскаржуваним судовим рішенням суди попередніх інстанцій вирішили також питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів.

Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому у відкритті касаційного провадження в цій частині на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Щодо питання про видачу дублікатів виконавчих листів.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (частина друга статті 392 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Видача дубліката виконавчого листа взаємопов`язана із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» строком для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Строк звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа спливає зі строком для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. У разі визнання поважними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і поновлення пропущеного строку, суд відповідно задовольняє вимогу про видачу дубліката виконавчого листа.

Оскільки оскаржувані судові рішення в частині поновлення строку на касаційне оскарження не підлягають касаційному оскарженню, а отже набули статус остаточного судового рішення в цій частині, то встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та відсутності підстав для поновлення вказаного строку в розумінні статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення для вирішення питання про видачу дублікатів виконавчих листів.

З врахуванням вищенаведеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для видач дублікатів виконавчих листів, оскільки з такою заявою стягувач звернувся всупереч вимогам процесуального закону поза межами строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Південкомбанк», відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Другий правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про заміну стягувача у виконавчих листах, поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південокмбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко