Справа № 683/2037/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Кутасевич О.Г.

за участі секретаря судового засідання Свідерської К.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Віхерко Н.О.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

її представника адвоката Драчука С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу № 683/2037/22, 2/683/467/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки недійсним, третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Хмельницького районного управління нотаріального округу Голуб Ольга Євгенівна

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :11:007:0007, на якій він розташований, укладені 05 грудня 2016 року між нею та її дочкою ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову вказувала, що є особою похилого віку, потребує постійної сторонньої допомоги та її дочка, приїхавши з росії, запропонувала їй «переписати» будинок та земельну ділянку на неї, пообіцявши забезпечити їй догляд та надавати матеріальну допомогу. В грудні 2016 року в нотаріуса вона підписала договори, зміст яких не розуміла, оскільки на день укладення договору їй було 81 рік, вона не має освіти, та помилилась щодо їх правової природи, прав і обов`язків сторін договорів, вважаючи їх договорами довічного утримання, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що договори дарування не були б вчинені. Після укладення оспорюваних договорів дарування вона продовжувала проживати у спірному будинку, відповідачка приїздила лише кілька разів, матеріальної допомоги та догляду їй не забезпечила і тоді вона звернулась до свого сина ОСОБА_3 з метою укладення договору довічного утримання або спадкового договору, проте, в нотаріуса дізналась, що зазначений будинок та земельна ділянка подарована нею ОСОБА_2 .

Указувала, що зважаючи на свій вік, стан здоров`я, потребує догляду та сторонньої допомоги, не могла на момент укладення договору правильно сприймати фактичні обставини правочину, що й призвело до укладення договору дарування під впливом помилки, а тому просила позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала та зазначала, що вона особисто здійснила будівництво спірного будинку на виділеній їй земельній ділянці, 20 грудня 2011 року оформила своє право власності на нього, однак оскільки була громадянкою росії з метою приватизації земельної ділянки 20 вересня 2012 року подарувала вказаний будинок своїй матері ОСОБА_1 21 вересня 2012 року її мати склала заповіт, яким заповіла їй зазначений будинок. Після оформлення в травні 2013 року права власності на земельну ділянку кадастровий номер :11:007:0007 ОСОБА_4 05 грудня 2016 року подарувала її разом з будинком відповідачці. Стверджувала, що на час укладення спірних договорів ОСОБА_1 була дієздатною, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, нотаріусом їй роз`яснювався зміст укладених правочинів та їх правові наслідки, підписи на договорах вона ставила особисто без будь-якого примусу та жодним чином не помилялась щодо обставин, які мають значення. Більш того, її мати не потребувала стороннього догляду та фінансової допомоги та укладення будь-яких договорів довічного утримання, оскільки відповідачка увесь час перераховувала гроші сусідці ОСОБА_5 , яка купувала для неї продукти харчування, ліки, оплачувала комунальні послуги та наглядала за нею. Уважала, що підбурювачем до подання безпідставного позову став брат відповідачки ОСОБА_3 , який має численні борги за судовими рішеннями, заздрив її фінансовому благополуччю та розраховував, що стане набувачем житлового будинку, оскільки вона у зв`язку із війною не зможе повернутися із росії в Україну та захистити свої права. Звертала увагу, що вона не має іншого житла, на відміну від своєї матері, яка має інше житло в АДРЕСА_2 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 03 травня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є.

У своїх поясненнях приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Голуб О.Є. підтвердила, що нею 05 грудня 2016 року посвідчувались договори дарування ОСОБА_1 своїй дочці житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :11:007:0007, на якій він розташований. Перед посвідченням договорів вона спілкувалась із сторонами, впевнилась у їх намірах та дієздатності, роз`яснила правову природу договорів дарування та їх наслідки, зачитала зміст договорів, звертала увагу, що вони є безоплатними, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи на її користь вчинення будь-яких дій. Сторони підтвердили, що ці договори відповідають їх дійсним намірам та не носять характеру фіктивних чи удаваних.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що на момент укладення договору їй було 81 рік, вона не має освіти, оскільки все життя працювала на полі та під час укладення договорів в нотаріуса уважала, що укладає договори довічного утримання, зміст договорів вона не читала, бо погано бачить та погано читає. Заперечувала, що її дочка надавала їй допомогу та стверджувала, що самостійно побудувала будинок та утримувала його. Указувала, що повернувшись з росії ОСОБА_2 намагалась вдертись до її будинку, однак вона її не пустила, оскільки боїться за своє життя.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснила суду, що вона дійсно є громадянкою росії, однак отримала посвідку на проживання в Україні та з початком війни повернулась в Україну, однак ОСОБА_1 не впустила її до будинку, у зв`язку із чим вона змушена проживати у літній кухні та дізналась, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2023 року визнано недійсними договори, за якими її мати подарувала їй спірний житловий будинок і земельну ділянку. Заперечувала, що між нею та матір`ю були якісь конфлікти, вони жили дружно та вона допомагала їй фінансово, після укладення договорів дарування матір із хати не виганяла та будь-яких перешкод не чинила. Уважала, що її брат ОСОБА_3 налаштував матір проти неї та ініціював подання нею безпідставного позову, оскільки має невиплачений борг перед нею.

Представник відповідачки ОСОБА_6 просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів, що вона на момент укладення помилялась щодо змісту та правової природу договорів дарування, змінила своє ставлення та наміри до укладених договорів через значний проміжок часу, що відповідно до усталеної судової практики, не може впливати на дійсність договорів та бути підставою для визнання їх недійсними.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним, право на проживання, а в обдарованого не має обов`язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

Частиною першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.

Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.

Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу);

Згідно зі статями 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Як зазначено у правовому висновку Постанови Верховного суду від 20.02.2019 року у справі №462/1992/15-ц (провадження № 61 -21435св18) про визнання договору дарування квартири недійсним: -«...Наявність чи відсутність помилки під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд має визначати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531св19); від 24 червня 2020 року у справі № 405/2719/17 (провадження № 61-45189св18); від 18 грудня 2020 року у справі N0541/2898/18 (провадження № 61-12478 св 20).

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що уклала договори дарування належних їй житлового будинку та земельної ділянки внаслідок помилки, оскільки через свій похилий вік, стан здоров`я та відсутність освіти не могла правильно сприймати фактичні обставини, правову природу та наслідки підписаних нею договорів дарування, оскільки уважала, що укладає договір довічного утримання через потребу в матеріальній допомозі та сторонньому догляді.

Судом установлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради від 20 грудня 2011 року на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

20 вересня 2012 року на підставі договору дарування №1-1664, посвідченого нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Макаренко Т.Г., ОСОБА_2 подарувала вказаний будинок ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 17 серпня 2013 року земельна ділянка з кадастровим номером :11:007:0007, за площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є особою похилого віку, 1935 року народження.

05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладені договори дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :11:007:0007, за тією ж адресою, посвідчені приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного управління юстиції Голуб О.Є. реєстраційні номери № 1980 та 1982.

Згідно умов зазначених договорів, сторони своїми підписами підтвердили, що вони є дієздатними, вільно володіють українською мовою, що дозволяє їм розуміти зміст договорів, укладення договорів відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає внутрішній волі, умови договорів та правові наслідки є зрозумілими, договори не приховують іншого правочину і спрямовані на реальне настання наслідків, обумовлених в ньому, а також, що договори є безоплатними та дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи вчинення на її користь будь-яких дій майнового чи немайнового характеру. Нотаріусом забезпечено ознайомлення сторін зі змістом документів, договори сторонами прочитані, що засвідчується їх особистими підписами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що його мати ОСОБА_1 проживала в належному їй житловому будинку про АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 , а коли остання перебувала у росії, його сестра платила їх сусідці ОСОБА_5 за догляд за їх матір`ю. У 2022 році йому стало відомо, що ОСОБА_1 подарувала житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 . Стверджував, що мати не має освіти, погано читає та в силу свого віку та стану здоров`я не могла прочитати та правильно сприймати фактичні обставини та правову природу підписаних нею договорів, а тому уважав, що його сестра увела ОСОБА_1 в оману щодо правової природи укладених договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки. При укладенні спірних договорів у нотаріуса він присутнім не був, заперечував наявність конфлікту між ним та відповідачкою, у зв`язку із позикою грошей.

З показань свідка ОСОБА_5 убачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та на прохання її дочки ОСОБА_2 останні десять років на час відсутності останньої здійснювала догляд за позивачкою: сплачувала комунальні послуги, купували продукти харчування та ліки за кошти, які їй перераховувала ОСОБА_2 , кілька разів на день провідувала стареньку. ОСОБА_3 особливої участі в утриманні матері не брав, зрідка провідував її та у 2021 році на нетривалий час забирав її до себе, а потів привіз назад. Підтвердила, що будинок збудований ОСОБА_2 та належав їй на праві власності, саме від її імені вона сплачувала комунальні послуги. У подальшому для отримання у власність земельної ділянки остання подарувала його матері, а після приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 у 2016 році подарувала будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 . Зазначала, що у них були гарні відносини і у ОСОБА_1 не було потреби в оформленні договору довічного утримання. Крім того стверджувала, що ОСОБА_1 уміє читати та рахувати, оскільки контролювала сплату комунальних послуг, однак писала погано. Уважала, що ОСОБА_3 налаштував матір проти ОСОБА_2 та між ними у 2022 році почали виникати конфлікти, а коли остання приїхала в Україну, мати не впустила її до хати, неодноразово викликала поліцію, і ОСОБА_3 брав активну участь у цих конфліктах.

Свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою ОСОБА_3 також підтвердила обставини будівництва будинку ОСОБА_8 , а також те, що після введення будинку в експлуатацію вона забрали ОСОБА_1 із села Лісова Хмельницького району, приїздила в Україну два-три рази на рік, надавала належну фінансову допомогу та забезпечувала догляд за матір`ю. Також уважала, що брат відповідачки ОСОБА_3 налаштував матір проти дочки, внаслідок чого вона не впустила ОСОБА_2 в будинок по приїзду з росії.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 щодо надання матеріальної допомоги та забезпечення належного догляду за позивачкою підтверджуються також долученими до відзиву відповідачки квитанціями про перерахунок коштів ОСОБА_5 .

Ураховуючи показання цих свідків та досліджених судом матеріалів справи, суд уважає, що позивачкою не надано доказів, зокрема медичних висновків чи інших показань свідків, що вона на момент укладання договорів дарування потребувала догляду чи сторонньої допомоги через свій незадовільний стан здоров`я чи матеріальне становище, що свідчили б про необхідність укладення нею саме договору довічного утримання, а не дарування, а також через свій вік ( 81 рік), та відсутність повної середньої освіти не могла правильно сприймати фактичні обставини укладання договорів дарування та їх правові наслідки.

Твердження свідка ОСОБА_3 про уведення ОСОБА_2 його матері в оману суд оцінює критично, оскільки останній не був присутнім при укладенні договорів дарування та є упередженим з огляду на наявність конфлікту між ним та відповідачкою через неповернення ним їй грошових коштів, взятих в борг, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , а також борговою розпискою від 10 травня 2012 року, долученою відповідачкою ОСОБА_2 до відзиву.

Судом також установлено, що в день укладання оспорюваних договорів дарування нотаріус роз`яснила сторонам його зміст, правові наслідки його укладення, що вони підтвердили своїми особистими підписами в тексті договорів.

Унаслідок укладення спірних правочинів позивач не позбулася єдиного житла, оскільки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 жовтня 2010 року їй належить житловий будинок по АДРЕСА_2 площею 74,2 кв.м. ( а.с.143).

Крім того, незважаючи на наявність між сторонами спору, в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 неодноразово наголошувала, що не збирається перешкоджати матері проживати в спірному будинку та надавати їй матеріальну допомогу та забезпечувати доглядом.

Разом з тим, відповідачка ОСОБА_2 не має іншого житла як на території України так і в росії, що підтверджується повідомленням про відсутність в єдиному державному реєстрі нерухомості федеральної служби державної реєстрації російської федерації.

Наявність неприязних стосунків позивача з відповідачем на сьогодні не свідчить про наявність помилки з боку дарувальника під час укладення нею правочинів у 2016 році.

Таким чином суд уважає, що позивачкою не доведено, що вона внаслідок свого віку та стану здоров`я помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо природи правочину, її прав та обов`язків, зокрема уважала, що укладає договори довічного утримання і така помилка мала місце саме на час укладення договорів.

Аналізуючи обставини справи, враховуючи подання ОСОБА_1 позову про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки недійсними більш ніж через шість років після їх підписання договору, характер її відносин із відповідачкою, є очевидним, що вона не помилилася щодо правової природи договорів під час їх підписання, а змінила своє рішення та ставлення до наслідків договорів дарування вже після їх підписання, що не є підставою для визнання такого договору недійсним з підстав помилки щодо правової природи договору.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 жовтня 2022 року в справі № 947/32485/20, провадження № 61-7209св22, від 10 травня 2023 року в справі № 715/310/22, провадження № 61-9464св22

Ураховуючи викладене, суд уважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 81, 82, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 провизнання недійсним договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 , укладеного 05 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного управління юстиції Голуб О.Є. реєстраційний номер №1980 та договору дарування земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :11:007:0007 за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного управління юстиції Голуб О.Є. за № 1982 та скасування реєстрації права власності ОСОБА_2 на вказані об`єкти нерухомого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Суддя: