СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7037/23

пр. № 2/759/4705/23

25 вересня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кривонос Ю.Р.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у лютому 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по аліментах спадкодавця ОСОБА_7 у розмірі 3983702 грн 76 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який був батьком позивача, на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2006 зі ОСОБА_7 було вирішено стягнути аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 03.07.2006 і до досягнення повноліття, проте протягом життя ОСОБА_7 постійно ухилявся від сплати аліментів у зв`язку із чим на день його смерті утворилася заборгованість у розмірі 168684 грн 03 коп., на підставі чого позивач звернулася до ПН КМНО Піддубної С.П. із заявою про прийняття спадщини, а також з вимогою до інших спадкоємців, внаслідок чого до складу спадкової справи, входить вказана вище сума заборгованості по сплаті аліментів, яка підлягає сплаті при оформленні спадщини, на яку через невиконання зобов`язань по сплаті аліментів також нараховується згідно ст. 625 ЦК України інфляційні втрати, пеня у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, оскільки відповідачі з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину до цього часу добровільно не сплатили суму боргу по сплаті аліментів, та на пропозицію позивача відшкодувати суму боргу за рахунок передачі спірного автомобіля, що належав спадкодавцю також відмовилися.

01.06.2023 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що через повномасштабне вторгнення РФ в Україну та введенням військового стану, просила стягнути з відповідачів основну суму боргу у розмірі 168684 грн 03 коп., а від інших позовних вимог відмовилася.

18.09.2023 позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідачів заборгованість по аліментам на її користь у сумі 3983702 грн 76, витрати на навчання позивача у сумі 79463 грн 00 коп., а також просила накласти арешт на спірний автомобіль HYUNDAI.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 24, 25).

Ухвалою судді від 18.04.2023 повернено заяву позивача про забезпечення позову (а.с. 30).

Ухвалою судді від 19.04.2023 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 31).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.06.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення аліментів залишено без розгляду в частині стягнення неустойки за період у розмірі 3830814 грн 32 коп (а.с. 53,54).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2023 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 200).

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та поданих до суду доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у позові, оскільки позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, посилаючись на те, що довідка від державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, щодо суми заборгованості по аліментах містить суперечливу інформацію щодо суми нарахованих та не сплачених аліментів і видана державним виконавцем Шевченківського районного ВДВС у місті Києві, у той момент, як на виконанні у Подільському районному ВДВС у місті Києві до 09.04.2020 перебувало виконавче провадження за оригіналом виконавчого листа №2-2364 від 16.08.2006, та як до Шевченківського районного ВДВС стягувачем подано дублікат, копія якого знаходиться у матеріалах цієї справи. Крім того, згідно даних, що знаходяться у Подільському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, заборгованість відсутня, а аліменти надходили від Пенсійного фонду за рахунок відрахувань з пенсії щомісяця.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2006 стягнуто зі ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03.07.2006 до досягнення повноліття (а.с. 13).

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.04.2021 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на мати ОСОБА_5 , сина ОСОБА_4 , дружину ОСОБА_6 та дочку ОСОБА_1 , яка складається із автомобіля марки «Hyundai» модель Santa FE, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований 12.04.2016 ТСЦ 8045 РСЦ МВС у м. Києві, Свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку.

Згідно розписки від 21.01.2017 ОСОБА_8 зобов`язалася зберігати автомобіль марки «Hyundai», модель Santa FE, номерний знак НОМЕР_2 , на платному автомайданчику, до вирішення питання про спадок, що також підтверджується повідомленням ГУ НП У м. Києві Дніпровського УП від 06.07.2017 (а.с. 15, 16).

На виконанні в Подільському РВ ДВС м. Київ, ГТУЮ у м. Києві станом на 27.05.2019 перебувало ВП НОМЕР_4 відносно ОСОБА_7 щодо стягнення аліментів (а.с. 11).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам за період з 01.04.2015-05.01.2017, згідно виконавчого листа №2-2364, який видано 16.04.2008 Святошинським районним судом м. Києва, загальна сума заборгованості станом на 01.11.2017 у ОСОБА_7 складає 168684 грн 03 коп. (а.с. 17).

04.07.2017 ОСОБА_1 звернулася до спадкоємців, які прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_7 із нотаріально завіреною вимогою (претензією) в порядку ч. 2 ст. 1281 ЦК України, зареєстровано в реєстрі №1081 (а.с. 20).

Згідно відповіді на адвокатський запит №79683/27.10-23 від 17.07.2023 Шевченківського ВДВС у місті Києві 03.02.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 130).

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №111608/2023/6 від 18.08.2023 Подільського ВДВС у місті Києві заборгованість зі сплати аліментів у ВП НОМЕР_4 відсутня, а аліменти на користь стягувача ОСОБА_9 утримані та перераховані по 31.07.2017 включно (а.с. 189-190).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів НОМЕР_4/6 від 09.04.2020 Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заборгованість зі сплати аліментів станом на 05.01.2017 відсутня (а.с. 191-193).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 ЦК України.

Якщо предметом спору у справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 Сімейного кодексу України, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

За змістом ст. 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (ст. 608 ЦК України).

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.03.2018 у справі № 161/11682/15-ц, від 12.08.2020 у справі № 199/5826/16-ц, від 11.11.2020 у справі № 161/11682/15-ц та від 16.06.2021 у справі № 754/17704/18.

Статтею 1281 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Виходячи зі змісту зазначеної вище норми, це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність, в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 161/11682/15-ц та від 12.08.2020 у справі № 61-20217св19.

З урахуванням наведених вище положень чинного законодавства, обов`язок задоволення вимог кредитора спадкодавця лежить на усіх спадкоємцях, які прийняли спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.

Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки.

Враховуючи викладені обставини, ст. 606 ЦК України повинна застосовується судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін.

Така правова позиція є сталою та викладена як у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (провадження № 6-43цс15), так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.03.2019 у справі № 757/31762/14 (провадження № 14-662цс18) та у постановах Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 334/10417/14-ц (провадження № 61-17019св18) та від 14.11.2018 у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61 -17549св18).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 77, 78, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Проте, як було досліджено судом вище у виконавчому провадженні НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-2364 від 21.08.2006 виданого Святошинським районним судом м. Києва 09.04.2020 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та згідно відміток у виконавчому документі, аліменти утримувались у повному обсязі у період з 26.09.2006 по 31.01.2017 заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів суми аліментів.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає за необхідне у позові відмовити повністю.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», а в задоволенні позову відмовлено, відшкодування судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 180, 194, 199 СК України; ст.ст. 598, 606, 608, 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України; ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 05.10.2023.