Ухвала

Іменем України

09 жовтня 2023 року

місто Київ

справа № 640/374/19

провадження № 61-13839ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року, постановлену суддею Губською Я. В., та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, постановлену колегією суддів у складі Яцини В. Б., Бурлака І. В., Маміної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2019 році звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою від 16 листопада 2021 року Київський районний суд м. Харкова відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження у справі № 640/374/19 та клопотання про витребування доказів.

Суд закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права та призначив справу № 640/374/19 до судового розгляду по суті у приміщенні Київського районного суду м. Харкова (м. Харків, вул. Валентинівська, 7-Б) на 14 грудня 2021 року на 14:00 год.

Ухвалою від 26 липня 2023 року Харківський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року у справі, що переглядається Верховним Судом.

Суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Тож оскарження такої ухвали в апеляційному порядку є можливим лише разом із рішенням суду по суті спору.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, можуть бути викладені у скарзі на судове рішення, ухвалене за результатами розгляду справи щодо суті спорувідповідно до частини другої статті 353 ЦПК України.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал, не зазначений у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, що відповідає принципу верховенства права (стаття 10 ЦПК України).

Додатково суд апеляційної інстанції зробив висновок, що оскільки ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку ухвалу, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду по суті спору, апеляційне провадження у справі було відкрите помилково, тому є правові підстави для закриття апеляційного провадження, що відповідає принципу верховенства права та вимогам цивільного процесуального законодавства.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Відповідачка ОСОБА_3 20 вересня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

ОСОБА_3 обґрунтовує подану нею касаційну скаргу тим, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, розгляд справи здійснив за відсутності учасника справи, належно не повідомленого про місце, дату та час розгляду справи, що є підставою для скасування рішення з направленням справи на новий розгляд (правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 289/2207/17, від 01 липня 2020 року у справі № 9901/79/19, у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Як підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначила те, що суд помилково зробив висновок, відповідно до якого окремо від рішення суду не може бути оскаржена відмова у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Також ОСОБА_3 зазначила, що ухвала про закриття апеляційного провадження від 26 липня 2023 року постановлено суддею, яка не входила до складу постійної колегії суддів у порушення пункту 4 частини першої статті 411 ЦПК України.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Висновки у частині вимог скарги щодо оскарження ухвали суду першої інстанції

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані

у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Оскільки Харківський апеляційний суд закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ухвала суду першої інстанції не переглядалася в апеляційному порядку, а тому касаційна скарга в частині доводів, які стосуються оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року, не підлягає вирішенню по суті Верховним Судом, оскільки таке рішення суду першої інстанції не переглянуте у суді апеляційної інстанції, відповідно не може бути предметом касаційного оскарження.

За змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ті рішення суду першої інстанції, які не переглянуті судом апеляційної інстанції, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Висновки у частині вимог скарги щодо оскарження ухвали суду апеляційної інстанції

Право, застосоване судом

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга ОСОБА_3 є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

За правилами пункту 15 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути подані скарги на ухвали про закриття провадження у справі.

Втім, ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження не зазначені у переліку ухвал, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Верховний Суд наголошує, що винятків, за наявності яких особа може звернутися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на зазначене рішення (ухвалу суду першої інстанції), процесуальне законодавство не передбачає.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду по суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи упродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду по суті спору ухвал, не згаданих у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Процесуальне законодавство України передбачає безумовне повернення апеляційної скарги у разі, якщо така подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Враховуючи, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення по суті спору, було відкрито помилково, Верховний Суд зробив висновок, що суд апеляційної інстанції підставно ухвалив рішення про закриття такого провадження.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала в ухвалах від 13 червня 2018 року у справах № 522/14750/16-ц і справі № 761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі № 750/14127/17, від 08 жовтня 2019 року у справі № 766/12353/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 817/1768/18, а також у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 зазначила, що суд апеляційної інстанції здійснив розгляд справи за її відсутності, належно не повідомленої про місце, час та дату судового засідання, втім Верховний Суд зробив висновок, що такі доводи скарги не заслуговують на увагу, оскільки заявник у касаційній скарзі зазначила, що її представник ОСОБА_4 був повідомлений про розгляд справи, втім не міг з`явитися у судове засідання у зв`язку із перебування на стаціонарному лікуванні. Заявник повідомила, що ОСОБА_4 направив до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, проте суд здійснив розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з частиною першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з наведеними нормами права представник учасника справи наділений тими ж правами і обов`язками, що й безпосередньо сам учасник. Враховуючи, що представник ОСОБА_3 був повідомлений про розгляд справи, можна стверджувати, що і заявник була повідомлена про місце, час та дату розгляду справи, втім не скористалася наданим їй процесуальним правом з`явитися у судове засідання.

Додатково Верховний Суд наголосив, що зазначені доводи не підлягають врахуванню, оскільки відхилення клопотання про відкладення розгляду справи не є безумовною підставою для скасування судового рішення, які передбачені частиною першою статті 411 ЦПК України, як зазначила у касаційній скарзі ОСОБА_3 ; також заявник не обґрунтувала, що відхилення клопотання призвело до унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Задоволення клопотання про відкладення розгляду справи не є обов`язком суду. У випадку достатності у матеріалах справи доказів суд може відмовити у задоволенні такого клопотання та здійснити розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Як підставу касаційного оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року ОСОБА_3 зазначила, що таке судове рішення постановлено суддею, яка не входила до складу постійної колегії суддів в порушення пункту 4 частини першої статті 411 ЦПК України.

Відповідно до звіту про повторний автоматизований розподіл справ між суддями, здійснений у справі № 640/374/19 (апеляційне провадження № 22-ц/818/959/23), який розміщено на офіційному сайті «Судова влада України» та перебуває у загальному доступі, суддю Маміну О. В. вибрано суддею колегії за випадковим числом. Тож такі доводи касаційної скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже, й про невстановлення підстав для відкриття касаційного провадження.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_3 в частині оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року є необґрунтованою. Відкриття касаційного провадження в частині доводів касаційної скарги ОСОБА_3 щодо оскарження ухвали Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року також є неможливим, оскільки ухвала суду першої інстанції не переглядалася в апеляційному суді.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 липня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак