Справа №487/5594/23
Провадження № 22-ц/812/1121/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Щербиною С.В., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 . Звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він та ОСОБА_2 з жовтня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який по цей час не розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, з метою набуття нерухомості з покращеними побутовими умовами, вони з відповідачем провели відчуження дошлюбного майна, та додатково на спільно набуті під час шлюбу кошти родини, 30 вересня 2005 року за нотаріально вчиненим договором через приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Дворецьку О.М., договором купівлі - продажу набули у спільну сумісну власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вказує, що за згодою з відповідачем, при перебуванні у нотаріуса, він надав погодження на оформлення нерухомості на відповідача, що і було внесено до договору купівлі - продажу.

18 жовтня 2005 року, він та відповідач, зареєструвалися проживаючими у придбаній нерухомості. До поточного часу він є зареєстрованим у квартирі.

Зазначає, що в останній час їх з відповідачем сімейні відносини погіршилися. Відповідач наполягає на тому щоби я пішов з житла пояснюючи що квартира належить їй, що часто, за неможливості перебування в квартирі, вимушує мене шукати місце для ночівлі поза межами нашої квартири

Враховуючи вищенаведене, посилаючись на вимоги цивільного та сімейного законодавства, просив встановити квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , як набутою у шлюбі, та встановити його право власності на квартиру у розмірі її 1/2 частки.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, а саме:

- подати до суду позовну заяву відповідно до положень ст. 175 ЦПК України з зазначенням та обґрунтуванням ціни позову;

- надати оцінку спірного нерухомого майна станом на день звернення до суду з відповідним позовом;

- виходячи з оцінки вартості майна, у разі необхідності, доплатити судовий збір відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору;

- надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- надати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наступною ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнано не поданою та повернуто позивачу разом з доданими до неї документами.

Постановляючи ухвалу суд зазначив, що 06 вересня 2023 року позивач на виконання вимог вищенаведеної ухвали, надав суду нову редакцію позовної заяви, в якій виконав вимоги вищенаведеної ухвали не в повному обсязі. Так, позивачем було проігноровано вимоги щодо надання суду оцінки спірного нерухомого майна на день звернення до суду з відповідним позовом та виходячи з оцінки майна у разі необхідності, доплатити судовий збір відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з направлення справи для розгляду по суті до суду першої інстанції.

Так, зазначає, що ним до суду подано негаторний позов з посиланням на вимоги ч.3 ст. 368 ЦК України - для усунення порушень права власності, які перешкоджають використанню майна її законним власником, але не позбавляють його володіння цим майном, та які можуть виникнути від неправомірних дій відповідача на подальше, і вчинених поза моєї волі.

За ухвалою суду, як першою, так і другою, зазначено, що ним подано віндикаційний позов з посиланням на вимоги ст. 175 ЦК України, тобто - для витребування речі законним власником від її фактичного, але незаконного володільця.

Вказує, що ним питання витребування майна - за позовом квартири (її частини) не ставиться.

Позовом ставиться вимога затвердити судовим рішенням вже набуте його право власності на квартиру відповідно вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, та усунути неправомірні заяви відповідача про самочинне право власності на квартиру, та вимоги відповідача про залишення нашого спільного житла.

За цього, викладені суддею вимоги про: надання оцінки спірного нерухомого майна станом на день звернення до суду з відповідним позовом; доплати судового збору відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору, не були належними, так як ним заявлена вимога захисту його права власності, а не поділу майна, витребування майна, тощо, і стала підставою винесення незаконної ухвали про відмову розглядати мої позовні вимоги по суті.

Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло набуте у шлюбі.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено 1073,60 грн судового збору.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 вересня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, а саме:

- подати до суду позовну заяву відповідно до положень ст. 175 ЦПК України з зазначенням та обґрунтуванням ціни позову;

- надати оцінку спірного нерухомого майна станом на день звернення до суду з відповідним позовом;

- виходячи з оцінки вартості майна, у разі необхідності, доплатити судовий збір відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору;

- надати відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- надати суду підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

06 вересня 2023 року на виконання зазначеної ухвали суду першої інстанції надійшла уточнена позовна заява.

Наступною ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнано неподаною та повернуто позивачу разом з доданими до неї документами.

Постановляючи ухвалу суд зазначив, що 06 вересня 2023 року позивач на виконання вимог вищенаведеної ухвали, надав суду нову редакцію позовної заяви, в якій виконав вимоги вищенаведеної ухвали не в повному обсязі. Так, позивачем було проігноровано вимоги щодо надання суду оцінки спірного нерухомого майна на день звернення до суду з відповідним позовом та виходячи з оцінки майна у разі необхідності, доплатити судовий збір відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у позовах про визнання права власності визначається вартістю майна (п.2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Частиною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Тобто, залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції повинен був зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) ОСОБА_1 , як того вимагає частина 2 статті 185 ЦПК України.

Надання разом із позовною заявою документального підтвердження про дійсну вартість майна на день подачі позову ЦПК України не передбачено.

У разі невідповідності ціни позову дійсній вартості спірного майна або неможливості встановлення на момент пред`явлення позову точної його ціни, підлягають застосуванню судом положення частини 2 статті 176 ЦПК України - якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, що подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не виконав вимоги частини 2 статті 176 ЦПК України та не визначив попередньо розмір судового збору (з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи) та безпідставно залишив позовну заяву без руху.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції в порушення вимог статті 12 ЦПК України не сприяв позивачеві у реалізації ним своїх прав і дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України, чим порушив права позивача на доступ до правосуддя. Згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, у свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивача обов`язку доводити на стадії пред`явлення позову детальної інформації щодо різних аспектів та характеристик предмету спору, що законом не передбачено, оскільки ці питання можливо з`ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції, що в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху має бути зазначено точну суму судового збору, яку необхідно сплатити та правильний порядок сплати, тобто банківські реквізити, а відтак суд може постановити ухвалу про повернення позову у випадку, якщо така сума зазначена в ухвалі про залишення позову без руху, але у встановлений судом строк позивач її не сплатив (доплатив).

Разом з тим, судом першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху відсутні дані щодо правильного порядку сплати судового збору.

З огляду на наведене, Миколаївський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно постановив ухвалу про повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини задекларував, що «сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету» («Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), №28249/95, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції не взяв до уваги вказані обставини, належним чином їх не проаналізував, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення позовної заяви, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки місцевий суд постановляючи ухвалу допустив порушення норм процесуального права, що свідчить про її помилковість, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.