КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 755/19866/21

провадження номер: 22-ц/824/11487/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Березовенко Р.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року у складі судді Марфіної Н.В., у справі за скаргою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, суб`єкт оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлія Миколаївна, державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Урбан Дмитро Дмитрович, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Андрющенко Ірина Василівна, боржник:ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дніпровський РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві) Бондарчук Ю.М. від 05 жовтня 2017 року накладено арешт на все майно боржника. Зазначений арешт зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21 червня 2019 року державним реєстратором (державним виконавцем) Урбан Д.Д. із внесенням запису на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (індексний номер 47449570) від 21 червня 2019 року, вид обтяження: арешт нерухомого майна; опис предмета обтяження: все нерухоме майно, в тому числі, квартира АДРЕСА_1 (2/3 якої належить боржнику).

30 січня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, оскільки виявлене нерухоме майно боржника обтяжене іпотекою та на нього не може бути звернуто стягнення відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Арешт із нерухомого майна, в тому числі предмета іпотеки, не знімався.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року в справі № 755/24739/14-ц, позов АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 314 466 грн 30 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу та укладення договору купівлі-продажу від імені АТ «Ощадбанк» в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Внаслідок непогашення заборгованості за основним зобов`язанням та втратою чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» банком розпочато процедуру реалізації заставленого майна, в процесі якої було встановлено обставину, яка порушує права банку на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, а саме наявність арешту, накладеного постановою від 05 жовтня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Маючи на меті відновлення своїх прав, банк направив до Дніпровського ВДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) заяву від 21 жовтня 2021 року № 100.19-09/26786 про зняття арешту з заставленого майна, за результатами розгляду якої листом начальника відділу Андрющенко І. В. від 09 листопада 2021 року відмовлено в знятті арешту. Відтак, права банку порушені рішенням державного виконавця про накладення арешту на все майно боржника від 05 жовтня 2017 року, рішенням про державну реєстрацію арешту від 21 червня 2019 року, а також бездіяльністю начальника відділу державної виконавчої служби в частині відмови у скасуванні вказаного арешту в частині предмета іпотеки.

З огляду на наведене, АТ «Державний ощадний банк України» просило:

визнати неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бондарчук Ю.М. щодо накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого 05 жовтня 2017 року;

визнати неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Урбана Д.Д. про державну реєстрацію арешту (обтяження) нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 в Державному реєстрі прав у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого 05 жовтня 2017 року;

визнати неправомірною бездіяльність начальника Дніпровського ВДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) Андрющенко І.В. стосовно непроведення перевірки законності виконавчого провадження НОМЕР_2, відкритого 05 жовтня 2017 року, на предмет порушення порядку накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 ;

зобов`язати начальника Дніпровського ВДВС ЦМУ МЮ (місто Київ) Андрющенко І.В. винести постанову, якою зняти арешт з майна - квартири АДРЕСА_1 , накладений в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого 05 жовтня 2017 року, а також скасувати постанову про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року в частині цього майна та провести державну реєстрацію припинення арешту (обтяження) в Державному реєстрі прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Визнано неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Урбана Д.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) у вигляді арешту нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , здійсненого в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року.

Скасовано арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 червня 2019 року згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

В іншій частині вимог скарги відмовлено (а.с.72-82).

Постановою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року - без змін (а.с.137-145).

Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 07 вересня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні під час розгляду скарги судом першої інстанції та не була належним чином у встановленому законом порядку повідомлена про розгляд справи судом. При цьому свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема, обґрунтувала тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив її про дату, час та місце розгляду справи. Однак апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, на вказане порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке було обов`язковою підставою для скасування його ухвали, уваги не звернув, залишивши вказане судове рішення без змін (а.с.191-195).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 проситьскасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року в частині задоволення скарги АТ «Державний ощадний банк України» та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні скарги АТ «Державний ощадний банк України» в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розгляд даної скарги відбувся за її відсутності, без доказів належного повідомлення та без її заяви про розгляд справи за її відсутності. Зазначає, що вона не надавала суду згоду на її повідомлення про час і місце розгляду справи у будь-який інший спосіб ніж шляхом направлення їй судової повістки.

Вказує, що суд безпідставно визнав неправомірним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року у вигляді арешту нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки це рішення здійснене в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року та суд не вказав, яке саме положення закону порушив державний виконавець даним рішенням

Зазначає, що оскільки чинним законодавством України не передбачено обов`язку державного виконавця знімати арешт у випадку повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то вважає, що вимоги скарги АТ «Державний ощадний банк України» є необґрунтованими. При цьому банк не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Трутнєв С.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що висновки суду першої інстанції є законними та обґрунтованими. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки його наявність перешкоджає іпотекодержателю реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена апеляційним судом шляхом надсилання судової повістки засобами поштового зв`язку на зареєстровану адресу її місця проживання: АДРЕСА_3 .

21 вересня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду повернувся конверт із судовою повісткою з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.223-224).

Інших адрес місця проживання ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, 08 вересня 2023 року ОСОБА_4 була повідомлена судом про дату, час і місце розгляду справи засобами телефонного зв`язку, про що свідчить відповідна телефонограма секретаря судового засідання (а.с.214).

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 вважається належним чином повідомленою про розгляд справи.

Державні виконавці Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бондарчук Ю.М., Урбан Д.Д., а також начальник Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Андрющенко І.В., в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом належним чином, шляхом направлення 12 вересня 2023 року судової повістки на їх офіційні електронні адреси, які того ж дня були доставлені на їх офіційні електронні адреси (а.с.225-226, 229).

Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин, державні виконавці Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Бондарчук Ю.М. та Урбан Д.Д., а також начальник Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Андрющенко І.В., вважаються належним чином повідомленими про розгляд справи.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що учасники справи зобов`язані цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів визнала неявку вказаних вище учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Ковальчука Р.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, враховуючи вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст.12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

За змістом п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1, 2 ст.450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі за скаргою АТ «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12 січня 2022 року о 14:00 год з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.4 ст.128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно (ч.5 ст.128 ЦПК України).

Частиною 6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення ОСОБА_1 судової повістки про розгляд справи судом першої інстанції 12 січня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Судом першої інстанції 01 грудня 2022 року було направлено SMS - повідомлення ОСОБА_1 про призначення розгляду справи на 12 січня 2022 року о 14 год 00 хв. на номер мобільного телефону, зазначений у скарзі АТ «Державний ощадний банк України».

Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS - повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 подавала заяву про направлення їй повісток SMS-повідомленням.

За таких обставин, ОСОБА_1 не була присутня в судовому засіданні під час розгляду скарги судом першої інстанції та не була належним чином у встановленому законом порядку повідомлена про розгляд справи судом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 8-12, 128-130 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, причини її неявки в судове засідання не з`ясував.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 обґрунтувала її, зокрема, тим, що суд першої інстанції належним чином не повідомив її про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права боржника ОСОБА_1 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи скаргу АТ «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, 01 вересня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва був виданий виконавчий лист на виконання рішення суду від 11 липня 2017 у справі №755/21728/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») в особі філії ГУ по місту Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України», перейменоване в подальшому на АТ «Державний ощадний банк України»,заборгованості за договором кредиту у розмірі 512 506 грн 39 коп. (а.с.20-21).

Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Бондарчук Ю.М. від 05 жовтня 2017 року у межах виконавчого провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 755/21728/15, виданого 01 вересня 2017 року апеляційним судом міста Києва, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с.22-23).

З наявної у матеріалах справи Інформації про виконавче провадження № НОМЕР_1 вбачається, що постанова про накладення арешту на все майно боржника була винесена у день відкриття виконавчого провадження - 15 жовтня 2017 року.

Постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Урбана Д.Двід 30 січня 2020 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» з тих підстав, що згідно повідомлення Регіонального сервісного центру МВС міста Києва транспортні засоби за боржником на праві власності не зареєстровано. Серед власників цінних паперів/акцій боржник не значиться. Серед власників морських, повітряних суден та спеціалізованої техніки - не значиться. Згідно повідомлення ДФС України відкриті рахунки у банківських установах, про осіб які працюють за трудовим або цивільним договорами, які отримують пенсію, про джерела отримання доходів божника фізичної особи, інформація відсутня. Згідно повідомлень банківських установ, арешт карткових рахунків боржника виявився без результатним - відсутній клієнт (боржник). Арешти на майно боржника державним виконавцем внесені до відповідних реєстрів. Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржником в іпотеку передано нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону У країни «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку». За таких обставин державний виконавець повернув виконавчий лист №755/21728/15 стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.28).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 19 листопада 2020 року вбачається, що 03 серпня 2012 року зареєстровано іпотеку кв. АДРЕСА_1 . Боржник - ОСОБА_1 . Майновий поручитель - ОСОБА_3 . Іпотекодержатель - ПАТ «Державний ощадний банк України». 21 січня 2019 року державним виконавцем Урбан Д.Д. зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, в тому числі, кв. АДРЕСА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року у ВП № НОМЕР_1. Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частини та ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини квартири (а.с.24-27).

По справі встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі 755/24739/14-ц, з урахуванням змін, внесених рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 7383 від 03 серпня 2012 року, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - на кв. АДРЕСА_1 шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с.29-44).

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 2021 представник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Дніпровського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (місто Київ) із заявою, у якій просив звільнити з-під арешту нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки банку, яке обтяжене постановою державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 05 жовтня 2017 року ВП НОМЕР_2.

Вимоги заяви мотивовані тим, що існуюче обтяження предмета іпотеки, що виникло на підставі постанови державного виконавця Дніпровського РВДВС міст Київ ГТУЮ у місті Києві про арешт майна боржника від 05 липня 2017 року, не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм законним правом та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для задоволення своїх вимог (а.с.45-46).

Листом від 09 листопада 2021 року № 84853 начальник Дніпровського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (місто Київ) Андрющенко І.В. повідомлено банк про те, що на виконанні у відділі перебувало ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 755/21728/15-ц від 01 вересня 2017 року апеляційного суду міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі 512 506 грн 39 коп. 05 жовтня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та цього ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 30 січня 2020 року на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання. Також у листі зазначено, що відповідно до положень ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий, зокрема, за рішенням суду, тому відсутні підстави для зняття арешту з майна (а.с.47-50).

Згідно з положеннями п.2 ч.1, ч.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч.2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 червня 2019 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2, який було накладено державним виконавцем в межах виконання судового рішення, а перелік підстав для його скасування визначено ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність скарги АТ «Державний ощадний банк України» в частині визнання протиправною бездіяльності начальника відділу та зобов`язання його вчинити дії, оскільки в даному випадку арешт може бути знятий виключно за рішенням суду. При цьому, свою відповідь на запит боржника, начальник відділу правомірно надав саме листом, а не постановою.

Поряд з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки боржнику ОСОБА_1 належить 2/3 частини спірної квартири АДРЕСА_1 , то арешт мав бути накладений саме на це майно ОСОБА_1 , а не будь-якої іншої особи. Таким чином рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Урбана Д.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) у вигляді арешту нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , здійснене в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року - є неправомірним.

При цьому, колегія суддів враховує, що здійснюючи реєстрацію обтяження 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , державний виконавець не вийшов за межі постанови про накладення арешту на майно боржника, оскільки цією постановою накладений арешт на все майно боржника, відповідно і на 2/3 частини належної боржнику квартири АДРЕСА_1 .

Вирішуючи скаргу АТ «Державний ощадний банк України» в частині зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна - квартири АДРЕСА_1 , а також в частині скасування постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року, апеляційний суд виходить із такого.

Так, питання правомірності рішень виконавця щодо арешту майна, порушеного стороною виконавчого провадження віднесено до регулювання розділом VII ЦПК України яким передбачено прийняття рішення зобов`язального характеру в разі обґрунтованості скарги (неправомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності), а зміст приписів ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що в випадках не віднесених до підстав, обумовлений ч.4 ст.59 цього Закону - арешт знімається за рішенням суду.

Приймаючи постанову від 05 жовтня 2017 про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 державний виконавець Бондарчук Ю.М. , діяла в межах своєї компетенції з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Водночас колегія суддів вважає, що за встановлених у даній справі обставин, арешт квартири АДРЕСА_1 підлягає скасуванню саме за рішення суду з таких підстав.

Установлено та не заперечується учасниками справи, що арешт квартири АДРЕСА_1 перешкоджає іпотекодержателю - АТ «Державний ощадний банк України» реалізувати своє право надане рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року у справі 755/24739/14-ц, з урахуванням змін внесених рішенням апеляційного суду міста Києва від 14 березня 2017 року про стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Тобто, такий арешт перешкоджає виконанню судового рішення, яке набрало законної сили, що прямо суперечить гарантованому ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п.9 ст.129 Конституції України, принципу обов`язковості виконання судових рішень.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Іпотекодержатель - сторона виконавчого провадження, не має права на звернення до суду з позовом про зняття арешту з іпотечного майна, оскільки відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», з позовом про зняття арешту з майна, може звернутися особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Така ж правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 335/12011/19.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини визначені

Наведена норма закону є імперативною, та не визначає неправомірність реєстрації арешту підставою для його зняття.

Тому судам слід керуватися положеннями ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.451 ЦПК України за результатами, розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Наведені приписи передбачають поновлення порушеного права шляхом визнання оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності неправомірними і зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення,

Водночас такий спосіб захисту порушених прав вочевидь є не ефективним у разі встановлення судом обґрунтованості скарги, пов`язаної з арештом накладеним під час примусового виконання рішення, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає механізму зняття виконавцем арешту з майна з інших, аніж визначених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав.

Тобто судове рішення про зобов`язання виконавця зняти арешт з майна не призведе до поновлення порушеного права скаржника. При цьому під ефективним засобом (способом), слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків та дає найбільший ефект.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати повторне звернення особи за захистом такого порушеного права (див. постанову Верховного Суду від 26 червня 2018 у справі № 809/1231/16)

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.2 ст.2 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що питання правомірності рішень виконавця щодо арешту майна, порушеного стороною виконавчого провадження віднесено до регулювання розділом VII ЦПК України, яким передбачено прийняття рішення зобов`язального характеру в разі обґрунтованості скарги (неправомірності оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності), а зміст приписів ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у випадках не віднесених до підстав, обумовлений ч. 4 ст. 59 цього Закону - арешт знімається за рішенням суду, то в даному випадку задоволення скарги в частині скасування арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований 21 червня 2019 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2, є ефективним способом захисту прав скаржника та відповідає завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі й забезпечить реалізацію конституційного принципу обов`язковості судових рішень.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарга АТ «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню частково, визнавши неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві Урбана Д.Д. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) у вигляді арешту нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , здійснене в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року та скасувати арешт на цю квартиру.

В іншій частині вимоги скарги АТ «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби не підлягають задоволенню за їх необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення та бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, суб`єкт оскарження: державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондарчук Юлія Миколаївна, державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Урбан Дмитро Дмитрович, начальник Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Андрющенко Ірина Василівна, боржник: ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Урбана Дмитра Дмитровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) у вигляді арешту нерухомого майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , здійснене в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року.

Скасувати арешт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 червня 2019 року згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 червня 2019 року (індексний номер 47449570) на підставі постанови про арешт майна боржника від 05 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

У задоволенні решти вимог скарги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: