Справа № 442/7429/22 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/1809/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м.Львів

Справа № 442/7429/22

Провадження № 22-ц/811/1809/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 25 травня 2023 року у складі судді Грицай М.М., у справі за позовом ОСОБА_2

встановив:

29 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Просив стягнути з відповідача борг в розмірі 100 419,18 грн., з яких 100 000 грн. - тіло позики, 419,18 грн. - 3% річних. В обґрунтування позову посилається на те, що він (позивач) позичив ОСОБА_1 100 000 грн. Вказує, що відповідач зобов`язався повернути кошти до 24 вересня 2022 року, що підтверджується розпискою. Зазначає, що відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання, у зазначений термін грошей не повернув. Стверджує, що ОСОБА_1 працював у ТзОВ «Українські медовари» на посаді комірника та був матеріально - відповідальною особою. Директором цього товариства є він ( ОСОБА_2 ). Після звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено інвентаризацію та виявлено нестачу близько 96-98 тисяч грн. Зважаючи на вказане, він (позивач) запропонував відповідачу внести нестачу в касу. Оскільки ОСОБА_1 не мав цієї суми, то вони домовились, що він ( ОСОБА_2 ) позичить 100 000 грн., про що була написана відповідна розписка. Заборгованість по нестачі не була внесена в касу за один день, бо це технічно неможливо. Цим займався особисто відповідач. Вказує, що кошти він позичив 24 лютого 2022 року і цього ж дня написана розписка. Стверджує, що відповідач у розписці зазначив іншу дату, а саме 24 вересня 2021 року, однак він (позивач) цього не зауважив. Відповідачу при звільненні виплачено усі належні йому кошти. Зазначає, що ОСОБА_1 на виконання розписки повернув 6 300 грн., тому не заперечує щодо зменшення розміру заборгованості на вказану суму. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 94 092,77 грн, боргу за договором позики, з яких: 93 700 грн. - основний борг та 392,77 грн. - 3% річних. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухваленим при неповному встановленні обставин, які мають значення для справи.Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що згідно з поясненнями позивача його (відповідача) заборгованість становить не 100 000 грн., а 93 700 грн. Зазначає, що він працював у Товаристві на посаді завідувача складом. Перед його звільненням проведено інвентаризацію, згідно якої виявлено недостачу близько 96-98 тисяч гривень. Вказану заборгованість вирішили погасити шляхом внесення коштів у касу, щоб не притягувати його ( ОСОБА_1 ) до відповідальності як матеріально - відповідальної особи. Стверджує, що він звільнений з посади 24 лютого 2022 року, а розписка написана 24 вересня 2022 року (помилково вказано 2021 рік), тобто, через 7 місяців після звільнення. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним або одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Стверджує, що не отримував коштів від позивача. Вважає, що вказані обставини зводяться до подвійної відповідальності за нестачу товару (коштів за товар) та борг за розпискою, що є недопустимим.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що згідно з розпискою написаною відповідачем, він 24 лютого 2022 року позичив у позивача кошти в розмірі 100 000 грн. та зобов`язався такі повернути до 24 вересня 2022 року.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він прийнятий на роботу в ТзОВ «Українські медовари» на посаду завідувача складу наказом №10 від 20 серпня 2020 року та звільнений з роботи 24 лютого 2022 року згідно наказу №4.

Із заяви ОСОБА_1 від 9 лютого 2022 року на ім`я директора ТзОВ «Українські медовари» ОСОБА_2 вбачається, що завідувач складом ОСОБА_1 звернувся з проханням звільнити його за власним бажанням у зв`язку з погіршенням стану здоров`я з 9 лютого 2022 року. На вказаній заяві міститься резолюція про звільнення відповідача з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до розписки від 24 лютого 2022 року, директор ТзОВ «Українські медовари» Войтків Р.Т. відмовляється від 40 000 грн. боргу ОСОБА_1 , якщо він (відповідач) виконає свої боргові зобов`язання.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивоване наступним.

У розписці від 24 лютого 2022 року зазначається про зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2

ОСОБА_1 в суді першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 відмовився від повернення йому (позивачу) 40 000 грн. в рахунок погашення недостачі і підтвердив, що інших розписок (окрім двох, від 24 вересня 2022 року та 24 лютого 2022 року) не існує.

ОСОБА_2 посилається на те, що у ОСОБА_1 відсутній борг перед ТзОВ «Українські медовари».

Відповідач, заперечуючи факт отримання ним коштів від позивача та внесення таких в касу товариства на погашення нестачі, просив суд першої інстанції врахувати, що 6 300 грн. вінповернув позивачу в рахунок заборгованості.

Розписка від 24 вересня 2022 року підтверджує укладення договору позики між фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Розписка, надана відповідачем, свідчить про відсутність претензій директора ТзОВ «Українські медовари» ОСОБА_2 до працівника ОСОБА_1 за умови виконання відповідачем зобов`язань.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі №154/3443/18 наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання.

Факт знаходження оригіналу розписки у позивача підтверджує наявність невиконаного боргового зобов`язання відповідача перед позивачем.

Розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, до дня ухвалення рішення (або пред`явлення вимоги), помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 днів.

Позивач у своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача 100 000 грн. боргу, однак в суді першої інстанції визнав часткове погашення боргу в розмірі 6 300 грн.

Суд першої інстанції провів розрахунок 3% річних за несвоєчасне повернення позики в розмірі 93 700 грн. за період з 25 вересня 2022 року по 14 листопада 2022 року та з урахуванням вимог ст.625 ЦК України прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 392,77 грн.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково).

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк