Постанова

Іменем України

21 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 711/1547/22

провадження № 61-6724св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Черкаська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 06 грудня 2022 року у складі судді Кондрацької Н. М. та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся

ОСОБА_3 .

Відповідно до заповіту від 16 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І. П., зареєстрованого в реєстрі за № 954, номер у спадковому реєстрі 49946252, ОСОБА_3 заповідала все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 60,8 кв. м, житловою - 44,6 кв. м.

Представник позивачки звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвої І. Ю. із заявою, в якій просив завести спадкову справу після смерті ОСОБА_3 та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1

23 лютого 2022 року приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва І. Ю. прийняла постанову № 134/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у прийнятті заяви про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 ЦК України, та непідтвердженням факту фактичного прийняття спадщини шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Позивачка вказувала, що є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_3 , але

у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин.

Зазначала, що у зв`язку із запровадженням протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню пандемії гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, були закриті пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення з 17 березня 2020 року по 15 червня 2020 року.

З 2014 року вона тимчасово проживає на території США, протягом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини також перебувала на території США. Враховуючи карантинні обмеження в США та Україні, тимчасове припинення авіасполучення, вона не мала змоги протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 прибути на територію України та подати заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк у три місяці з моменту прийняття рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2022 року

у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач була обізнана про смерть спадкодавця - своєї бабусі і як спадкоємець знала про відкриття спадщини, отже, для прийняття спадщини мала подати нотаріусу відповідну заяву, однак цього протягом шестимісячного строку не зробила.

Суд першої інстанції врахував, що спадкодавець ОСОБА_3 померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , довіреність на ім`я представника спадкоємиці

ОСОБА_1 - ОСОБА_4 видана 05 лютого 2021 року (пройшло більше року), а він звернувся до нотаріуса із заявою про спадкування лише

23 лютого 2022 року (більше ніж через два роки після смерті спадкодавця).

Суд дійшов висновку, що позивачка пропустила строк без поважних причин, за відсутності будь-яких перешкод і труднощів, оскільки могла б протягом встановленого законом шестимісячного строку звернутися з відповідною заявою до нотаріуса таким же чином (через представника) і в 2020 році.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Починок О. І. залишено без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2022 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Починок О. І. без задоволення, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та зазначив, що позивачка була обізнана про смерть спадкодавця, оскільки виїхала за межі України 04 лютого 2020 року, вже після смерті спадкодавиці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

04 травня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Починок О. І. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій протиправно не взяли до уваги те, що ОСОБА_1 з 2014 року тимчасово проживає на території США, і протягом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини перебувала на території США. Враховуючи карантинні обмеження в США та Україні, тимчасове припинення авіасполучення, позивач не мала змоги протягом шести місяців з дня смерті ОСОБА_3 прибути на територію України та подати заяву про прийняття спадщини.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 травня

2022 року у справі № 641/5618/20, від 08 грудня 2021 року у справі

№ 205/3310/20, від 12 жовтня 2021 року у справі № 953/8112/20,

від 14 лютого 2022 року у справі № 185/7316/20, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 19 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Придніпровського районного суду м. Черкаси.

31 липня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 .

За життя ОСОБА_3 на праві власності належала квартира

АДРЕСА_1 .

Відповідно до заповіту від 16 вересня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Віріч І. П., зареєстрованого в реєстрі за № 954, ОСОБА_3 заповідала все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право за законом,

ОСОБА_1

23 лютого 2022 року ОСОБА_4 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої Лапою І. С. , консулом Генерального консульства України в Нью-Йорку (США) 05 лютого 2021 року, звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвої І. Ю. із заявою про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвої І. Ю. від 23 лютого 2022 року № 134/02-31 відмовлено

ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_1 , у прийнятті заяви про заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого статтею 1270 ЦК України, та непідтвердженням факту фактичного прийняття спадщини шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У відповідь на запит суду нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори ЦМУ МЮ (м. Київ) Демиденко О. А. зазначила, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з даними алфавітних книг обліку спадкових справ спадкова справа не заводилась.

Згідно з відміткою в закордонному паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , позивачка прибула до США 04 лютого 2020 року (а. с. 27).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Суди попередніх інстанцій на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, зробили правильний висновок про те, що обставини, на які посилалася ОСОБА_1 як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, не є поважними причинами пропуску вказаного строку, що унеможливили чи

в інший спосіб перешкодили їй вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, оскільки позивачка була обізнана про смерть спадкодавця, так як виїхала за межі України 04 лютого 2020 року, тобто вже після смерті спадкодавиці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не навела.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Аргументи заявника про неврахування правових позицій Верховного Суду

є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами у цій справі, не суперечать висновкам у справах, які наведені заявником у касаційній скарзі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів

є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися

в оцінку доказів.

Аргументи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та їм надано належну правову оцінку.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2022 року та постанови Черкаського апеляційного суду від

04 квітня 2023 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська