Справа № 463/2565/21 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/667/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Львів

Справа 463/2565/21

Провадження № 22ц/811/667/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 7 лютого 2023 року у складі судді Головатого Р.Я., у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Гусака Романа Тадейовича, державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Жанни Станіславівни, Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Гусака Р.Т., державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С., Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», ОСОБА_4 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

10 березня 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду із цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був його (позивача) двоюрідним братом, однак у зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження ОСОБА_6 та його матері - ОСОБА_7 , а також відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке належало померлому, нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Ярошенко Ж.С. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що факт його родинних відносин з померлим підтверджується тим, що ОСОБА_6 є сином ОСОБА_7 , яка є рідною сестрою його (позивача) матері - ОСОБА_8 , а відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є двоюрідними братами, що незважаючи на відсутність деяких архівних документів та розбіжності у написанні прізвищ в інших, випливає із послідовного аналізу наявних документів, долучених до позовної заяви. Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29 травня 2020 року у справі №466/2403/20 за його заявою було встановлено факт його родинних відносин з померлим ОСОБА_6 , однак в подальшому за апеляційною скаргою ОСОБА_3 таке було скасоване судом апеляційної інстанції так як вказане питання повинно розглядатися в порядку позовного провадження. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіту не склав, він (позивач) згідно з приписами ч.1 ст.1263 та ч.4 ст.1266 ЦК України є спадкоємцем третьої черги, однак у нього відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_6 на частину будинку АДРЕСА_1 , що позбавляє його можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований та постійно проживав його дядько (двоюрідний брат його померлої матері) - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері він ( ОСОБА_3 ) успадкував та є власником 41/50 частини зазначеного будинку загальною площею 225,5 кв.м, а його померлий дядько був фактичним власником 9/50 частин вказаного будинку, однак за життя своє право власності у встановлений законом спосіб не зареєстрував. Він (позивач за зустрічним позовом), як особа, яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв спадщину після його смерті, однак у документах, які підтверджують спадкову лінію споріднення міжним та померлим ОСОБА_6 є розбіжності у написанні прізвищ та імен родичів, пов`язані із перекладом (транслітерацією) імен/прізвищ з російської мови на українську, а тому просить встановити факт родинних відносин в судовому порядку. Вказує, що він разом з батьком і померлим ОСОБА_6 більше 20-ти років проживали в одному будинку АДРЕСА_1 , який був збудований їх родичами; між ними склались добрі родинні, сусідські відносини. ОСОБА_6 був одинаком, рідко бачився з друзями, родиною, протягом життя тісно спілкувався лише з ним та його батьком; вони допомагали ОСОБА_6 по господарству, незважаючи на те, що він ( ОСОБА_3 ) сам є інвалідом з дитинства, він завжди був поруч і доглядав ОСОБА_6 та допомагав йому з оплатою комунальних послуг, придбанням продуктів харчування, ремонтом та доглядом за подвір`ям та кімнатами, де проживав померлий. Звертає увагу, що ОСОБА_5 , який намагається довести в судовому порядку те, що він є двоюрідним братом померлого ОСОБА_6 для того, щоб успадкувати його майно, будь-якої участі у житті ОСОБА_6 не брав та ним абсолютно не цікавився, жодної допомоги не надавав, хоча він проживав з померлим в одному місті. ОСОБА_5 зацікавився долею померлого, а точніше його спадковим майном, лише після смерті ОСОБА_6 . Вважає, що у випадку встановлення того факту, що ОСОБА_5 є братом померлого ОСОБА_6 , то на нього розповсюджувався, передбачений ч.2 ст. 267 СК України обов`язок догляду за непрацездатним братом, від якого він свідомо та тривалий час ухилявся, тому на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України просить усунути ОСОБА_5 від права спадкування майна після смерті ОСОБА_6 та визнати за ним ( ОСОБА_3 ) право власності на спадкове майно, а саме: 9/50 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Разом з тим, у разі встановлення судом права ОСОБА_5 на спадкування після смерті ОСОБА_6 , просить на підставі ч.2 ст.1259 ЦК України надати йому ( ОСОБА_3 ) право на спадкування після смерті ОСОБА_6 в одній черзі спадкування із ОСОБА_5 та визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме: 9/50 часток вказаного вище житлового будинку в порядку спадкування за законом у рівних частках (по 9/100 за кожним).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 7 лютого 2023 року задоволено позов ОСОБА_5 . Встановлено факт родинних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме той факт, що ОСОБА_6 є двоюрідним братом ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на 9/50 часток будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 .

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а саме той факт, що ОСОБА_6 є двоюрідним дядьком ОСОБА_3 , (двоюрідним братом матері ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ). В решті зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_9 та ОСОБА_4

ОСОБА_3 вважає рішення в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 таким, що побудоване на припущеннях, прийнятим за неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує, що поясненнями свідків та медичними документами було встановлено, що ОСОБА_6 хворів декілька років, з початку 2017 року у нього почались проблеми зі здоров`ям, після чого він перестав ходити, а тому не погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність тривалого часу захворювання та догляду за померлим. Звертає увагу, що районний суд не надав оцінки діям ОСОБА_5 , який жодної допомоги, підтримки та догляду щодо спадкодавця взагалі не вчиняв. Просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5 та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог; прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю зустрічні позовні вимоги.

ОСОБА_4 оскаржила рішення суду першої інстанції, не погодившись і ним; посилається на його незаконність та необґрунтованість. Вказує, що з 1991 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спадкове майно, набуте ним ( ОСОБА_6 ) у 2011 році, тому вона ( ОСОБА_4 ) є власноком частки майна набутого у шлюбі, як спільного майна подружжя. Стверджує, що має право на спадкування іншої частки нерухомого майна після смерті спадкодавця. Вважає, що вона, як дружина померлого, мала бути залучена до участі у справі як відповідач, оскільки рішення суду впливає на її законні права та інтереси. Вказує, що суд першої інстанції не направляв їй ухвали про залучення її до участі у справі, як третьої особи, їй не було відомо про розгляд справи, оскільки жодних повідомлень їй ( ОСОБА_4 ) не надходило. Просить рішення суду скасувати.

23 травня 2023 року представником позивача ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 22 серпня 2023 року представником ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 . У відзивах представник посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1263, ч.4 ст.1266 цього Кодексу, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно із ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1265 цього Кодексу у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно листів Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», суд при вирішенні такої справи повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 442/10/20-ц ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних, наданих у п.5.2 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», та постанов Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №712/6646/21, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна, відповідно до ст. 392 ЦК України може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Згідно із ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . Після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно. За життя ОСОБА_6 заповіту не склав.

Сторони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Нотаріусом відкрита спадкова справа, але у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 відмовлено через відсутність документів на підтвердження родинних відносин заявника і спадкодавця та правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У заяві про видачу паспорта ОСОБА_4 вказана як дружина ОСОБА_6 , однак з ним не проживала, що підтверджується довідкою з місця проживання та показами допитаних судом свідків. Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 у визначений законом строк вона не зверталася.

Мати ОСОБА_6 та мати ОСОБА_5 були рідними сестрами.

ОСОБА_10 (до шлюбу - ОСОБА_11 ). Дошлюбне прізвище ОСОБА_11 відображено у протоколі від 20 травня 1950 року, виконаного російською мовою.

Батьками ОСОБА_10 були ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

У свідоцтві про народження ОСОБА_5 матір`ю вказана ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб (повторне) Серії НОМЕР_1 від 23 травня 1981року, 8 квітня 1852 року було зроблено актовий запис № 214 про реєстрацію шлюбу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , 1930 року народження, уродженки с. Куровичі Глинянського району Львівської області. Прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_16 .

У свідоцтві про народження (повторне) Серії НОМЕР_2 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками вказано - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - мати ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - мати ОСОБА_18 , є рідними сестрами, які народилися в с. Куровичі Золочівського району Львівської області в сім`ї ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є двоєрідними братами, оскільки їх матері є рідними сестрами.

Померлий ОСОБА_6 є двоєрідним дядьком ОСОБА_3 .

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

ОСОБА_5 є двоюрідним братом ОСОБА_6 . Мати позивача є тіткою ОСОБА_6 . Вона померла до відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , у зв`язку з чим до позивача перейшло право спадкувати ту частку спадщини, яка належала б його матері (тітці спадкодавця), якби вона була живою на час відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом третьої черги.

ОСОБА_3 , будучи сином двоюрідної сестри спадкодавця ОСОБА_6 , є спадкоємцем за законом п`ятої черги, а за умови проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, - спадкоємцем за законом четвертої черги. ОСОБА_3 не має права на спадкування, оскільки ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом третьої черги.

ОСОБА_3 у своїй позовній заяві про усунення ОСОБА_5 від права спадкування посилається на те, що ОСОБА_5 ухилявся від свого обов`язку догляду за непрацездатним ОСОБА_6 . Доказів на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги саме ОСОБА_5 та його ухилення від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання не надано. Також відсутні докази того, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечував, надавав допомогу спадкодавцеві з оплати комунальних послуг, придбання продуктів харчування, ремонту та догляду, іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З письмових пояснень ОСОБА_19 , який був сусідом ОСОБА_6 , вбачається, що ОСОБА_6 займався спортом, проблеми зі здоров`ям у нього виникли приблизно за рік до смерті. Свідок ОСОБА_20 пояснив, що стан здоров`я ОСОБА_6 значно погіршився з літа 2018 року.

У долучених ОСОБА_3 копіях квитанцій про оплату комунальних послуг у 2018 році платником вказаний ОСОБА_6 .

Наявність захворювань у ОСОБА_6 в період з листопада 2018 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та його перебування на стаціонарному лікуванні в цей час не свідчить про його безпорадний стан у розумінні ч.2 ст.1259 ЦК України.

Надання побутової допомоги старшій людині відповідає загальноприйнятим нормам моралі нашого суспільства, однак не є достатньою підставою для зміни черговості одержання права на спадкування.

ОСОБА_3 не довів належними та достовірними доказами наявності у сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених ч.2 ст.1259 ЦК України, що давало би підстави для зміни черговості спадкування.

Із спадкової справи №449, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_10 вбачається, що її сину - ОСОБА_6 29 листопада 2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з частини житлового будинку зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий цегляний будинок позначений в плані літ. А-1, в цілому складається з дев`яти кімнат, житловою площею 140,8 кв.м, та двох кухонь, загальна площа будинку 225,5 кв.м.

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 успадкував після смерті своєї матері - ОСОБА_9 41/50 частин цього житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель.

На даний час у різних державних реєстрах зареєстроване право власності ОСОБА_6 на частку (витяг №32409019 від 9 грудня 2011 року) та право власності ОСОБА_3 на 41/50 частку (індексний номер витягу 154497513 від 30 січня 2019 року) одного і того ж житлового будинку.

Встановлено, що за життя попередні співвласники вказаного будинку ОСОБА_10 (мати ОСОБА_6 ) та ОСОБА_9 (мати ОСОБА_3 ) мали намір зареєструвати право власності кожної на свою частину у вказаному будинку, розділивши такий на два окремі об`єкти нерухомого майна, однак цього не провели.

З витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №30576418 від 11липня 2011 року вбачається, що ОСОБА_10 (матері ОСОБА_6 ) на праві приватної спільної часткової власності належали дві 1/4 частки, а ОСОБА_9 (матері ОСОБА_3 ) на праві приватної спільної часткової власності належала 41/50 частка у вищевказаному будинку. В той же час в описі об`єкта зазначено, що 1/4+1/4 згідно з розпорядженням Львіської міської ради від 10 квітня 1995 року №370 відповідає 9/50 частин.

Належна спадкодавцеві ОСОБА_6 та вказана у виданому йому свідоцтві про право на спадщину за законом, частина спірного житлового будинку відповідає 9/50 частинам цього житлового будинку.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є двоюрідним братом ОСОБА_6 та відповідно до ч.1 ст.1263 і ч.4 ст.1266 ЦК України є єдиним спадкоємцем третьої черги за законом до спадкового майна ОСОБА_6 за відсутності спадкоємців попередніх черг. У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_5 подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , що свідчить про прийняття ним спадщини.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_5 та визнання за ним права власності на 9/50 часток будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 , оскільки відсутні правовстановлюючі документи спадкодавця на спадкове майно.

До пояснень ОСОБА_3 в частині надання ним допомоги ОСОБА_6 , який хворів на протязі нетривалого часу, належить віднестися критично також із тих причин, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 23 червня 1992 року йому встановлена друга група інвалідності з дитинства безтерміново з висновком про умови та характер праці: «домогосподарська праця під стороннім контролем».

Із копії паспорта ОСОБА_6 вбачається, що 19 січня 1991 року зареєстровано його шлюб із ОСОБА_4 . Про зазначений шлюб також вказано у заяві про видачу паспорта ОСОБА_6 від 11 вересня 1996 року. Ухвалою суду від 17 травня 2022 року ОСОБА_4 залучена до участі в справі у якості третьої особи.

Є встановленим, що на час смерті ОСОБА_6 ОСОБА_4 з ним не проживала, оскільки з копії її паспорта вбачається, що зареєстрованим її місцем проживання є квартира АДРЕСА_2 з 19 жовтня 2010 року по даний час. Цю обставину ОСОБА_4 не заперечує і на даний час вказує цю адресу як місце свого проживання. ОСОБА_4 не подавала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 у встановлений законом шестимісячний строк. Відтак, належить зробити висновок, що даний спір не стосується прав, обов`язків та інтересів ОСОБА_4 , а при ухваленні оскаржуваного рішення суд не вирішував питання про її права та законні інтереси.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам і не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 7 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 3 жовтня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк