Єдиний унікальний номер: 378/689/23
Провадження № 2/378/204/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2023 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Марущак Н. М.

за участю секретаря: Гончарук Ю. С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права на спадщину за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулась ОСОБА_1 (жителька АДРЕСА_1 ) до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області(смт. Ставище, вул. Цимбала Сергія, 35/1) з посиланням на наступне.

Відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990 роки за 1991-1995 роки після 27.05.1986 головою двору робітників та службовців, до якого належав житловий будинок АДРЕСА_2 була ОСОБА_2 . Її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і на час смерті разом з ним проживала лише дружина ОСОБА_2 , її (позивачки) мати.

Рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №153 від 11.10.1988 року було затверджене рішення виконкому Іванівської сільської ради №29 від 26.08.1988 року "Про затвердження списків власників будівель по сільській Раді для одержання свідоцтв про право власності", із зазначенням, що головою двору, розташованого за вищевказаною адресою є ОСОБА_2 .

14 лютого 1996 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй (позивачці). ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 83 років її мати померла. Вона (позивачка) проживала разом з матір`ю.

Державний нотаріус Ставищенської державної нотаріальної контори 15.03.2023 винесла постанову про відмову їй (позивачці) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - вищевказаний будинок через відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на ім`я померлої.

Позивачка просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 загальною площею 60,1 м2 житловою площею 37,0 м вартістю 115600 гривень.

Ухвалою Ставищенського районного суду від 13.09.2023 відкрито провадження по даній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 33).

В підготовче судове засідання позивачка не прибула, в позовній заяві справу просить розглядати у її відсутність (а. с. 6).

Представник відповідача Ставищенської селищної рада Білоцерківського району Київської областів підготовче судове засідання не прибув, представник вказаної селищної ради Цимбалюк А. Ю. до суду подав заяву про визнання позовних вимог, в якій справу просить розглядати без участі представника селищної ради (а. с. 57).

Суд, вивчивши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача про визнання позовних вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області за 1986-1990 роки за 1991-1995 роки (а. с. 9-14), витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а. с. 18), довідок Ставищенської селищної ради (а. с. 20, 21) житловий будинок АДРЕСА_2 , 1961 року забудови, належав до майна робітників і службовців, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га (до 1989 року), в подальшому площа земельної ділянки становила 0,25 га. Земельна ділянка, на якому розташований даний будинок, не приватизована (а. с. 21). 12 січня 1947 року батьки позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після одруження ОСОБА_5 ) одружилися (а. с. 18). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а. с. 17). Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 головою вищевказаного двору робітників та службовців, до якого належав спірний будинок, була ОСОБА_2 (а. с. 9-14).

Відповідно вимог п.6 Постанови Ради народних комісарів СРСР від 26.01.1934 року № 185 "Про первинний облік в сільських радах" затверджені форми первинного обліку (погосподарські книги) є офіційними документами сільських рад. Будь-які підчистки і необумовлені текстовим записом правки в цих документах не допускаються. Всі облікові документи сільських рад повинні зберігатись нарівні з грошовими документами та цінними паперами. Відповідальність за їх збереження та за своєчасність і правильність записів покладається персонально на секретаря сільської ради, який несе за порушення цього правила кримінальну відповідальність.

Таким чином, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Статтею 125 Кодексу законів про родину, опіку, шлюб та акти громадянського стану (від 30.05.1926 р.), в редакції на час побудови будинку, передбачено, що майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності, (ст. 125)

Відповідно до статті 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 p. N 2476-VII «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила статей 24, 25, 26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 1 січня 1970 року.

Згідно статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР ( від 20.06.1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, вищевказаний житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя.

Правовідносини спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 регулювалися ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Як видно із статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

На час смерті разом з ним проживала лише дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом відповідно до ст. ст. 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР (1963), як особа, яка фактично вступила в володіння спадковим майном, що також підтверджується довідкою державного нотаріуса Ставищенської державної нотаріальної контори (а. с. 72), відповідно до якої після смрті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

Згідно архівного витягу від 29.07.2020 №05-04/187 рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів 0№ 153 від 11.10.1988 року було затверджене рішення виконкому Іванівської сільської ради №29 від 26.08.1988 року "Про затвердження списків власників будівель по сільській Раді для одержання свідоцтв про право власності", із зазначенням, що головою двору, розташованого за вищевказаною адресою є ОСОБА_2 (а. с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 (а. с. 16, 43).

З матеріалів спадкової справи (а. с. 40-54) встановлено, що після смерті ОСОБА_2 . Ставищенською державною нотаріальною конторою11.01.2023 заведена спадкова справа в спадковому реєстрі № 70129978 (а. с. 42). ОСОБА_2 за життя 14.02.1996 склала заповіт, посвідчений секретарем Іванівської сільської ради за реєстровим № 6, яким заповіла все своє майно своїй дочці ОСОБА_1 (а. с. 45, 46, 47, 48). Спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 прийняла позивачка ОСОБА_1 відповідно відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1261, 1268 ч. 3, 1270 ч. 1 ЦК України, як спадкоємець за заповітом, що постійно проживала з нею в одному будинку на день її смерті, подавши до Ставищенської державної нотаріальної контори заяву про заведення спадкової справи з зазначенням про зазначений факт прийняття спадщини (а. с. 40). На частину заповіданого їй майна (земельну ділянку ОСОБА_1 , як спадкоємець за вказаним заповітом, 15.03.2023 отримала свідоцтво про право на спадщину (а. с. 52). Відповідно до довідки Ставищенської селищної ради Білоцерківського району від 30.11.2022, яка наявна в матеріалах спадкової справи (а. с. 44), на час смерті ОСОБА_2 проживала у спірному житловому будинку з ОСОБА_1 , інші особи до дня смерті за вказаною адресою не проживали.

Відповідно до довідки КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» № 207 від 31.01.2023 року реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена (а. с. 53). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на даний будинок відсутня (а. с. 29).

Постановою від 15.03.2023 Ставищенська державна нотаріальна контора за № 159/02-31 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний будинок через через відсутність правовстановлюючого документа на ім`я померлої і реєстрації права власності на будинок в КП КОР «Київське обласне БТІ» та Державному реєстрі речових прав на ім`я померлої (а. с. 54).

Відповідно до технічного паспорта загальна площа вищевказаного будинку - 60,1 кв. метри, житлова площа 37,0 кв. метри. Крім житлового будинку «А», 1961 року побудови, в домогосподарстві розташовані прибудова «а», 1961року побудови, погріб з шийкою «Б», 1961 року побудови, сарай «В», 1962 року побудови, сарай «Г», 1970 року побудови, колодязь №1, 1962 року побудови (а. с. 24 - 26).

Вартість спірного житлового будинку відповідно до висновку про ринкову вартість становить 115600 гривень (а. с. 27).

У відповідності до вимог статей 100,101 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12).

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за життя набули право спільної сумісної власності на вищевказаний житловий будинок, як подружжя, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на частину спірного будинку набула ОСОБА_2 , а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 останньої право власності в порядку спадкування за заповітом на весь будинок набула позивачка ОСОБА_1 , і оскільки Ставищенською селищною радою позов визнається, - він підлягає задоволенню.

Оскільки згідно позову позивач понесені витрати по сплаті судового збору бере на себе, суд не вирішує питання про відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 182, 392, 1223 ч. 1, 1261, 1268 ч. 3, 1270 ч. 1 ЦК України, ст. ст. 529 ч. 1, 549 ч. 1 п. 1 ЦК УРСР (1963) п. 4 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 p. N 2476-VII «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР», ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (1969 року), ст. ст. 10, 81, 200, 206, 263-266 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права на спадщину за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 60,1 м2 житловою площею 37,0 м вартістю 115600 гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками її розгляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення в повному обсязі.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне рішення складено 31 жовтня 2023 року.

Суддя Н. М. Марущак