ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/222/23 Головуючий в 1 інстанції Миргород В.С.
Єдиний унікальний номер справи: 647/3542/20 Доповідач: Орловська Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Доброва К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 березня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.03.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500465521, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 014, 30 грн. зі сплатою 14,99% річних та кінцевим терміном повернення 05.03.2019 року.

21.06.2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу №1, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи», а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги за кредитним договором за Договором кредиту № 500465521 від 04.03.2014 року.

26.12.2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» укладено Договір факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 500465521 від 04.03.2014 року.

16.01.2019 року між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №16-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги заборгованості за договорами кредиту, в том числі за Договором кредиту № 500465521 від 04.03.2014 року.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснено часткове погашення основної суми кредиту, проте в повному обсязі зобов`язання не виконано, у зв`язку з чим станом на 10.11.2020р. обліковується заборгованість в сумі 87 972,99 грн, в тому числі: 25 121,88 грн заборгованість за тілом кредиту; 45 045,21 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 6 955,90 грн заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку; 10 850,00 грн заборгованість з пені.

Крім того, оскільки позичальником прострочено виконання грошового зобов`язання, позивач вважає наявним у нього права на застосування передбачених ст.625 ЦК України наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат в сумі 4 150,13 грн, 3% річних в сумі 2 263,32 грн та пені, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ в сумі 4 613,09 грн.

З огляду на викладене ТОВ «Вердикт Капітал» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р. у загальному розмірі 98 999,53 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 25 березня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що з наданого до суду ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача, періоди, за які така заборгованість була нарахована, суми та періоди внесення відповідачем платежів тощо. Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення відповідачем, що позбавляє суд можливості перевірити правильність наведеного позивачем розрахунку заборгованості.

Крім того, право кредитора здійснювати нарахування передбачених договором відсотків припиняється після закінчення строку кредитування, тобто з 05.03.2019р. Відсутність у ТОВ «Вердикт Капітал» права на нарахування відсотків підтверджується також умовами п.2.1 Договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року. Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими поза межами строку кредитування, суд визнав необґрунтованими необґрунтованими.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність позивачем його вимог та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

Додатково суд звернув увагу, що 21.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 114 947,37 грн за кредитним договором 500465521 від 04.03.2014р., укладеним між ним та АТ «Альфа Банк». Проте, в порушення вимог п.6 ч.3 ст. 175 ЦПК України позивачем при зверненні до суду з даним позовом не надано відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25.03.2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником кредитора у зобов`язанні, яке виникло між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №500465521 від 04.03.2014р. Банк належним чином виконав умови договору, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 26 014,30 грн. Натомість, станом на день подання позову відповідач не повернув отримані на підставі договору кредитні кошти та нараховані відсотки, у зв`язку з чим у позивача виникло право на нарахування передбачених ст.625 ЦПК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Обставини щодо отримання відповідачем кредитних коштів та розміру заборгованості позивач вважає доведеними тими доказами, що були долучені до позовної заяви. Крім того звертає увагу, що виписка по рахунку боржника не була передана первісним кредитором, а ТОВ «Вердикт Капітал» не є розпорядником такої інформації.

Щодо наявності виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення з ОСОБА_1 , то апелянт вважає вказані обставини такими, що не підлягають врахуванню судом, оскільки вчинення виконавчого напису є позасудовим способом врегулювання спору і його наявність не є перешкодою для звернення до суду.

Крім того, у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа №766/10028/20 про визнання вказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

04.03.2014 між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №500465521, за умовами якого Банк надає позичальнику кредит в сумі 26 014,30 грн зі сплатою 14,99 процентів річних. Датою остаточного повернення кредиту, припинення нарахування відсотків та нарахування комісії є 05.03.2019 року. (а.с.11)

Пунктом 2.8 договору визначено комісійну винагороду Банку, а саме: за управління кредитом 2,20%; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно технічного комплексу самообслуговування агентів Банку, без ПДВ 1,8% від суми переказу; за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах Банку у випадку, якщо сума платежу становить до 1500 грн (включно) 35 грн; за переказ коштів за допомогою програмно технічного комплексу самообслуговування ПАТ «Альфа Банк» у випадку, якщо сума становить до 1500 грн 10 грн.

Позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити Банку штраф у сумі 50,00 грн за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу.

При цьому, у випадку, якщо прострочення платежу триває п`ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеного попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором визначені сторонами у розділі №2 цього договору. (п.4 Договору)

Пунктом 2.6 договору передбачено, що платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невід`ємною частиною. (а.с.12)

21.06.2016 року на підставі договору факторингу №1 ПАТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Кредитні ініціативи», яке 26.12.2018 року на підставі договору факторингу №2019-1КІ/ВЕСТА та додаткових угод від 27.12.2018р. та від 14.01.2019р. передало право вимоги ТОВ «ФК «ВЕСТА», яке в свою чергу 16.01.2019р. на підставі договору про відступлення прав вимоги №16-01/19/1 та додаткової угоди від 17.01.2019р. відступило належне йому право вимоги до боржника ОСОБА_1 новому кредитору ТОВ «Вердикт Капітал». (а.с.23-50).

Згідно з наданим ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014 року, укладеним між ним та ПАТ «Альфа-Банк», станом на 10.11.2020 року становить 98 999,53 грн., з яких:

25 121,88 грн заборгованість за тілом кредиту;

45 045,21 грн заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги;

6 955,90 грн заборгованість за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості;

10 850,00 грн заборгованість з неустойки (штраф);

2 263,32 грн три відсотка річних;

4 150,13 грн інфляційні втрати;

4 613,09 грн пеня, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення вказаних сум з ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт отримання боржником кредитних коштів, не надано доказів на підтвердження обґрунтованості розрахунку заборгованості, а також врегульовано спір у позасудовому порядку шляхом отримання кредитором виконавчого напису нотаріуса.

Апеляційний суд не погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У частині першій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. (ч.1 ст.1055 ЦК України)

Із встановлених судом обставин вбачається, що 04.03.2014 року представником ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 підписано кредитний договір №500465521, який згідно пункту сьомого вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печаткою.

Пунктом 2.4.1 договору передбачено, що днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунок позичальника, для оплати страхового платежу та комісійної винагороди банку.

Вирішуючи спір суд першої інстанції зазначив, що з наданих позивачем доказів неможливо перевірити факт надання позичальникові кредитних коштів у відповідному розмірі.

При цьому, суд не врахував, що згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З матеріалів справи вбачається, що у ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було надано до суду заяву, за змістом якої ОСОБА_1 визнає факт укладання між ним та ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору №500465521 від 04.03.2014р. (а.с.80-81), а тому вказані обставини в силу вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

Крім того, до апеляційної скарги представником позивача надано копію виписки по особовому рахунку за період з 04.03.2014 по 06.03.2014р., з якої вбачається факт списання з позичкового рахунку ПАТ «Альфа-Банк» коштів в сумі 26 014,30 грн з призначенням платежу «надання кредиту за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р.», що також підтверджує отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на підставі вказаного договору та виникнення у відповідача відповідного зобов`язання.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. (ч.1 ст.510 ЦК України)

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). (п.1 ч.1 ст.512 ЦК України)

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України)

Із встановлених судом обставин слідує та не заперечується відповідачем, що ТОВ «Вердикт Капітал» в порядку правонаступництва кредитора володіє правом вимоги до боржника ОСОБА_1 у межах зобов`язання за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. (ч.1 ст. 1048 ЦК України)

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема , сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума, інше майно, які боржник має передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пеня це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день простроченого зобов`язання.

Згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014 вбачається, що протягом усього періоду дії кредитного договору з 04.03.2014р. по 05.01.2019р. банком за користування кредитом в сумі 26 014,30 грн здійснено наступні нарахування:

проценти за користування кредитом в загальній сумі 18 309,87 грн;

штрафи за прострочення виконання зобов`язань за кредитом в загальній сумі 11450,00 грн;

комісія за обслуговування в загальній сумі 33 360,13 грн. (а.с.131)

При цьому, всього за період дії кредитного договору позичальником на погашення заборгованості сплачено 4 679,80 грн, з яких зараховано банком: 892,42 грн на погашення тіла кредиту (залишок 25 121,88 грн); 1470,46 грн на погашення відсотків (залишок 16839,42 грн); 1716,96 грн на погашення комісій (залишок 31 643,20 грн); 600,00 грн на погашення штрафів (залишок 10 850,00 грн).

Щодо правомірності нарахування банком відсотків за користування кредитом в сумі 18309,87 грн та штрафів за прострочення виконання зобов`язань в сумі 11450,00, то як було вище зазначено судом, у підписаному відповідачем договорі №500465521 від 04.03.2014р. сторонами обумовлено розмір фіксованої процентної ставки 14,99% річних (п.2.2. договору) та передбачено санкції у вигляді сплати штрафу у випадку прострочення боржником виконання зобов`язання (п.4 договору).

Отже, відповідач ОСОБА_1 , підписавши зазначений договір та графік внесення платежів, який є невід`ємним додатком до договору, тим самим погодився з такими умовами кредитування, а тому нарахування банком процентів у межах строку дії кредитного договору, а також неустойки (штрафу) за порушення його умов та, як наслідок, зарахування банком сплачених відповідачем сум в рахунок погашення заборгованості по процентам та штрафам є правомірним.

Разом з тим апеляційний суд зауважує, що нарахування відсотків на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України може здійснюватися кредитором виключно у період строку кредитування або до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12)

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом, нарахованих після закінчення строку кредитування (05.03.2019р.), є протиправними та задоволенню не підлягають.

Також апеляційний суд вважає безпідставним нарахування Банком протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 комісії за обслуговування, оскільки здійснення такого нарахування суперечить положенням ст. 56 Закону України «Про банки і банківські послуги» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, згідно якої Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи, що нарахування банком комісії за обслуговування кредиту у розмірі 33360,13 грн було здійснено протиправно, як і зарахування на її погашення сплачених позичальником коштів в сумі 1716,96 грн, тому з урахуванням визначених ст.534 ЦК України положень щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням вказану суму слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам, нарахованим у період строку кредитування, зменшивши вказану суму з 16839,42 грн до 15122,46 грн.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем були здійснені платежі поза межами строку кредитування, а саме: 25.06.2020р. 676,56 грн; 13.07.2020р. 789,41 грн; 16.07.2020р. 513,60 грн; 26.08.2020р. 944,50 грн; 31.08.2020р. 513,60 грн, разом 3437,67 грн, які також підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 по відсоткам, внаслідок чого сума заборгованості становить 11 684,79 (15 122,46 грн 3437,67 грн). (а.с.17)

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р., яка обліковувалася на момент закінчення строку дії цього договору і право на вимогу якої набув позивач, як правонаступник первісного кредитора, а також яка є предметом позову, становить 47 656,79 грн, у тому числі: 25 121,88 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 684,79 грн - заборгованість за відсотками; 10 850,00 грн - неустойка (штраф).

В цій частині позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Натомість, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками в сумі 40 316,32 грн, нарахованими поза межами строку кредитування, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 пені в сумі 4 613,09 грн, то апеляційний суд також вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, виходячи з наведених вище положень ст.549, 611 ЦК України слід вважати, що право на стягнення неустойки у кредитора виникає відповідно до погоджених сторонами умов договору.

Доказом погодження умов кредитування про сплату неустойки у вигляді пені у випадку порушення зобов`язань є зазначення відповідних умов у підписаному позичальником договорі

Зі змісту кредитного договору №500465521 від 04.03.2014 року вбачається, що сторонами погоджено умови та підстави нарахування позичальникові неустойки у вигляді штрафу за прострочення виконання зобов`язань за цим договором.

При цьому, умов щодо наявності у кредитора права на стягнення неустойки у формі пені зазначений кредитний договір не містить, що виключає можливість її нарахування та стягнення з відповідача.

Крім того, зі змісту наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в сумі 4 613,09 грн нарахована за період з 10.11.2019р. по 12.06.2020р., тобто поза межами строку кредитування відповідача, що суперечить наведеним вище висновкам суду про відсутність у кредитодавця права на нарахування процентів та неустойки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

З огляду на викладене вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 пені в сумі 4 613,09 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з відповідача сум на підставі ст.625 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто невиконання його боржником у визначений строк.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р., відповідно до якого було надано кредит строком до 05.03.2019, у зв`язку з чим станом на 10.11.2020р. утворилась заборгованість в сумі 47 656,79 грн, у тому числі: 25 121,88 грн заборгованість за тілом кредиту; 11 684,79 грн - заборгованість за відсотками; 10 850,00 грн - неустойка (штраф).

Оскільки у зв`язку з закінченням строку кредитування зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось, тому позивач, як правонаступник кредитора, має право на отримання виплат, передбачених ст.625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що датою початку нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат є 10.11.2017 року, а сума заборгованості, на яку здійснено нарахування, становить 25 121,88 грн, що є заборгованістю відповідача за тілом кредиту. (а.с.19-21)

Однією з засад цивільного судочинства є принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (ч.2 ст.264 ЦПК України)

З огляду на викладене суд вважає допустимим здійснення обчислення розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних не з усієї суми заборгованості відповідача (47 656,79 грн), а з визначеної позивачем суми 25 121,88 грн, що становить розмір заборгованості ОСОБА_1 з тіла кредиту.

Разом з тим, суд не погоджується з визначеною позивачем датою початку періоду такого обчислення, а саме з 10.11.2017р.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

Отже, стягнення з боржника передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних передбачає компенсацію майнових втрат кредитора з метою відновлення його порушених прав.

Судом встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р. до боржника ОСОБА_1 починаючи з 16.01.2019 року, тобто з моменту укладання договору про відступлення права вимоги. (а.с.39-50)

Таким чином, саме з 16.01.2019р. права позивача, як кредитора, слід вважати порушеними внаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції наводить розрахунок інфляційних втрат за період з 16.01.2019р. по 10.11.2020р., понесених ТОВ «Вердикт Капітал» внаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в частині повернення заборгованості по тілу кредиту в сумі 25 121,88 грн:

У період з 01.02.2019 року по 10.11.2020 року індексація на суму 25 121,88 грн.

сукупний індекс інфляції = 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% = 105,826%

25 121,88 грн. (сума боргу) ? 105,826% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 25 121,88 грн. (сума боргу) = 1 463,65 грн.

Загальна сума інфляційних втрат, понесених ТОВ «Вердикт Капітал» за період з 16.01.2019 по 10.11.2020 внаслідок несвоєчасного виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання в загальній сумі 25 121,88 грн. становить 1463,65 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 трьох відсотків річних внаслідок невиконання зазначеного вище зобов`язання, то обчислення вказаної суми здійснюється за формулою: сума боргу * процентна ставка / 100% / 365 днів * кількість днів.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції наводить розрахунок трьох відсотків річних з урахуванням сплачених боржником сум у період з 16.01.2019 по 10.11.2020 р.:

Період розрахунку: з 16.01.2019 року по 31.12.2019 року - 350 днів

[Проценти] = 25 121,88 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 350 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 722,68 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 10.11.2020 року - 315 днів

[Проценти] = 25 121,88 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 315 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 648,64 грн.

Загальна сума трьох відсотків річних у зв`язку з несвоєчасним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання в сумі 25 121,88 грн. на користь ТОВ «Вердикт Капітал» у період з 16.01.2019 по 10.11.2020 складає 1 371,32 грн.

Таким чином, загальна сума компенсації за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язання в сумі 25 121,88 грн., яка згідно частини другої статті 625 ЦК підлягає відшкодуванню ТОВ «Вердикт Капітал», становить 2834,97 грн. (інфляційні втрати в сумі 1463,65 грн. та три відсотки річних в сумі 1371,32 грн.).

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну правову оцінку із застосуванням наведених вище норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 04.03.2014р. №500465521, визначеної станом на 10.11.2020р., в сумі 47 656,79 грн, а також передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних в загальній сумі 2 834,97 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції наведені фактичні обставини не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в наведеній частині.

Посилання суду першої інстанції на наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення з ОСОБА_1 , як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал», апеляційний суд вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. винесено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором 500465521 від 04.03.2014 року за період з 16.01.2019р. по 29.11.2019р. в загальній сумі 114 947,37 грн. (а.с. 84)

За позицією відповідача, викладеною у заяві від 27.01.2021р. (а.с.80), стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку за наявності зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса призведе до подвійного стягнення за одним і тим самим зобов`язанням, що суперечитиме положенням ЦК України та Конституції України.

Апеляційний суд вважає вказану позицію відповідача необґрунтованою та такою, що ґрунтується на помилковому тлумаченні норм матеріального права.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Право на звернення до суду за захистом нерозривно пов`язується із способами захисту суб`єктивного права у позасудовому порядку, в тому числі передбаченому статтею 88 Закону України «Про нотаріат», якою врегульовано умови вчинення виконавчих написів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц (провадження № 61-15142сво18) зазначено, що: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.»

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.03.2023р. по справі №554/9126/20 дійшов висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу.

Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

Тлумачення статей 18, 256, 261, 264, 267 ЦК України свідчить, що:

початок перебігу позовної давності за позовами про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням зобов`язань у договірних правовідносинах з визначеним строком виконання починається зі спливом цього строку. Тобто, цивільне право кредитора є порушеним з моменту невиконання зобов`язання;

вчинення нотаріусом виконавчого напису не впливає на перебіг позовної давності, а саме не перериває та не зупиняє її перебіг;

визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не впливає на перебіг позовної давності;

визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме по собі не є поважною причиною пропуску позовної давності;

звернення до однієї форми (одного способу) захисту жодним чином не впливає на перебіг позовної давності, яка і є однією з тих обставин, що можуть перешкодити захисту в іншій формі чи іншим способом. Особа, яка вдалася до юрисдикційної форми захисту свого права нотаріусом в порядку вчинення виконавчого напису (стаття 18 ЦК України) і пропустила позовну давність для звернення до суду з позовом для захисту цього ж права, не може виправдовуватися тим, що вона захищалася в позасудовому порядку.

З наведеного слідує, що вчинення приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. 21.12.2019 року виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором не позбавляє кредитора права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а також не свідчить про подвійне стягнення заборгованості, як це помилково вважає відповідач.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Отже, оскаржуване судове рішення необхідно скасувати з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Вердикт Капітал» частково задовольнити.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч. 13 ст. 141 ЦПК України)

На підставі викладеного, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (51%), сплачені ТОВ «Вердикт Капітал» в судах першої та апеляційної інстанцій суми судового збору підлягають частковому стягненню з відповідача, а саме 51% від 2102,00 грн., що становить 1072,02 грн., та 51% від 3153,00 грн., що становить 1608,03 грн., разом 2680,05 грн.

Крім того зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу у суді першої інстанції надавалася адвокатським об`єднанням «ВЕРДИКТ» на підставі договору про надання правової допомоги від 21.12.2019 р. (а.с.66-69)

Згідно п.2.1 договору адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що юридичну допомогу, що надається адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в гривнях, шляхом щомісячного переказу суми на рахунок.

Вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. (п.4.2 договору)

Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає. (п.4.6 договору)

На підтвердження факту надання професійної правничої допомоги ТОВ «Вердикт Капітал» надано до суду заявку на надання юридичної допомоги №87 від 04.10.2020р. та витяг з Акту про надання юридичної допомоги від 16.10.2020 року, за змістом яких Адвокатським об`єднанням «ВЕРДИКТ» надано ТОВ «Вердикт Капітал» наступні види послуг:

-надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку, тривалістю 1 година, вартістю 1500 грн;

-надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку, тривалістю 1 година, вартістю 1500 грн;

-надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти, тривалістю 3 години, вартістю 9 000 грн;

-складання позовної заяви про стягнення боргу, підготовка та друк необхідних документів, тривалістю 4 години, вартістю 8 000 грн.

Загальна вартість наданих АО «ВЕРДИКТ» послуг за вказаними заявкою та актом становить 20 000 грн.

Апеляційний суд приймає вказані документи в якості доказів на підтвердження виконання АО «ВЕРДИКТ» робіт на підставі договору про надання правової допомоги від 21.12.2019 р., а також на підтвердження вартості наданих адвокатським об`єднанням послуг послуг на загальну суму 20 000,00 грн.

Заперечення протилежної сторони щодо співмірності понесених позивачами витрат на правничу допомогу до суду першої та апеляційної інстанції не надходили.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19.

У матеріалах справи відсутні докази щодо надання АО «ВЕРДИКТ» позивачеві письмової консультації з приводу спірних правовідносин, вартість якої позивач оцінює у 9 000,00 грн, а тому вказані витрати, заявлені до відшкодування за рахунок відповідача, є такими, що не відповідають критерію дійсності.

Також суд не вбачає підстав для стягнення за рахунок відповідача понесених позивачем витрат на отримання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку вартістю 1500 грн, вважаючи їх такими, що не відповідають принципам розумності та необхідності в даній справі.

Таким чином, обґрунтованими слід визнати витрати позивача на правничу допомогу, яка полягає у отриманні усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в судовому порядку вартістю 1500 грн та складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів, вартістю 8000 грн, в загальній сумі 9500,00 грн.

Згідно ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» (51%), тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (51%), понесені ТОВ «Вердикт Капітал» та визнані обґрунтованими витрати на правничу допомогу підлягають частковому стягненню з відповідача, а саме 51% від 9500,00 грн., що становить 4 845,00 грн.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 березня 2021 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р. у розмірі 98 999,53 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №500465521 від 04.03.2014р. станом на 10.11.2020 року в сумі 47 656,79 грн, а також інфляційні втрати та три відсотки річних в загальній сумі 2 834,97 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі 2680,05 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4845,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік