ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

12 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/16976/22

Провадження № 22-з/4820/268/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2023 року, суддя Продан Б.Г.,

встановив:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби, (далі - Академія), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ №147/ОС від 27.06.2022 року про звільнення з посади юрисконсульта Територіально відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби», поновити її на відповідній або на іншій рівнозначній посаді з 30.06.2022 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.03.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07.09.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.03.2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 27.06.2022 року №147/ОС «Про особовий склад» щодо звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта Територіального відокремленого відділення «Хмельницька філія Академії Державної пенітенціарної служби». Стягнуто з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.06.2022 року по 07.09.2023 року в сумі 98027,20 грн. з відрахуванням при виплаті заробітної плати належних податків та зборів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 визначила орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в даній справі в розмірі 5000 грн., вказала, що докази їх понесення будуть надані до суду апеляційної інстанції у строк, передбачений ЦПК України.

08.09.2023 року на адресу Хмельницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

У письмовому запереченні від 26.09.2023 року представник Академії, пославшись на неподання апелянтом відповідної заяви про намір надати докази понесення витрат на правничу допомогу, а також орієнтовного попереднього їх розрахунку, а також зазначивши про необґрунтованість та неспівмірність заявлених витрат, просила суд відмовити в їх стягненні.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені у відповідності з вимогами процесуального закону.

Ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов договору про надання правової допомоги від 03.04.2023 року та додатку до даного договору, які підписані ОСОБА_1 та адвокатом Бринцевою С.С., сторонами погоджено розмір гонорару за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 30.05.2023 року, підписаного адвокатом Бринцевою С.С. та клієнтом ОСОБА_1 , клієнту надано послуги з вивчення та ознайомлення з матеріалами справи, підготовки апеляційної скарги, підготовки письмових пояснень до апеляційної скарги, участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, на загальну суму 5000 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Зважаючи на складність справи, предмет доказування у даній справі, складність застосування норм права, підготовку апеляційної скарги та інших процесуальних документів, які були подані адвокатом у даній справі, приймаючи до уваги заперечення Академії щодо витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги, заявленої позивачем ОСОБА_1 до відшкодування за рахунок відповідача в сумі 5000 грн. не є завищеним і відповідає об`єму фактично наданої адвокатом клієнту правової допомоги.

Враховуючи, що в постанові Хмельницького апеляційного суду від 07.09.2023 року в цій справі не було вирішено питання про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є обґрунтованою, поданою в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тому з Академії на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення сума судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат у справі, задовольнити.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова