ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1242/23

Головуючий у першій інстанції Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1276/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем Піцан В.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Відділ освіти Менської міської ради Чернігівської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року (місце ухвалення м. Мена) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу освіти Менської міської ради, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Відділу освіти Менської міської ради від 17.12.2021 № 51 «Про звільнення провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради ОСОБА_1 »;

поновити її на роботи на посаді провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії Відділу освіти Менської міської ради з 30.12.2021 та застосувати інші обов`язкові наслідки поновлення на роботі, встановлені ст. 235 КЗпП України, зокрема, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, допущення негайного виконання рішення суду.

Ухвалою Менського районного суду від 07.08.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимішеного прогулу.

До такого висновку суд першої інстанції прийшов враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 було використано і реалізовано право на звернення до суду всіх інстанцій за захистом порушених прав, про що свідчить рішення Менського районного суду від 15.07.2022, з урахуванням постанови Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 та постанови Верховного Суду від 04.07.2023, по справі № 738/31/22, яке в установленому законом порядку набрало законної сили, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Менського районного суду від 07.08.2023, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом не враховано всі факти, що є предметом доказування, а обставини, якими обґрунтовано ухвалу, не підтверджено належними і допустимими доказами, а також посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що достатніми доказами в даній справі щодо наявності/відсутності рішення, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є виключно порівняння змісту заяв по суті справи (у даній справі №738/1242/23 це позовна заява, у справі №738/31/22 це позовна заява, заява про зміну предмета позову).

Посилається, що початковим предметом спору в справі № 738/31/22, відповідачем по якій був Відділ освіти Менської міської ради, згідно змісту позову було: визнання протиправним та скасування наказу Відділу освіти Менської міської ради від 17.12.2021 № 51 «Про звільнення провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради ОСОБА_2 »; поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради з 30.12.2021; зобов`язання Відділ освіти Менської міської ради перевести ОСОБА_1 на рівнозначну посаду до КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради. А після того, як був залучений другий відповідач - КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради, предмет позову змінився за письмовою заявою про зміну предмета позову, зокрема: визнання протиправним та скасування наказу Відділу освіти Менської міської ради від 17.12.2021 № 51 «Про звільнення провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради Самусь H.A.»; поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді провідного бухгалтера централізованої бухгалтерії відділу освіти Менської міської ради з 30.12.2021; визнання дії трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 , як працівником, та Відділом освіти Менської міської ради, як роботодавцем, на виконання роботи на посаді провідного бухгалтера, продовженою із КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради, як роботодавцем.

Як вказує заявниця, підстави позову у справі № 738/31/22 та у справі № 738/1242/23 не є тотожними, тому не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підставою позову в справі №738/31/22 та у справі № 738/1242/23 є зазначення позивачем в позовах таких норм права, як ст. 40, 49-2 КЗпП України, проте судом не було враховано, що для застосування п. 2 ч. 1 ст.186 ЦПК України потрібно, щоб і сторони (відповідачі) у справі №738/31/22 були тотожними зі сторонами в справі №738/1242/23, але, як посилається заявниця, у справі №738/1242/23 відсутній такий відповідач, як КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти», до якої висувалася вимога про визнання дії трудового договору, укладеного між позивачем, як працівником, та Відділом освіти Менської міської ради, як роботодавцем, на виконання роботи на посаді провідного бухгалтера, продовженою із КУ «Центр з обслуговування освітніх установ та закладів освіти», як роботодавцем.

Також заявниця посилається, що при ухваленні рішення у справі № 738/31/22 судом не вирішувалось питання, чи мало місце наявність вакантної посади головного спеціаліста - головного бухгалтера у Відділі освіти Менської міської ради на момент звільнення позивача, чи була ця посада запропонована позивачу та якими доказами це підтверджується, а отже в справі № 738/1242/23 суд не має перешкод вирішити це питання і виходячи з його результатів дати оцінку правомірності звільнення позивача з роботи. Зазначене також підтверджується постановою Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 738/31/22, зокрема судом зазначено, що позивачка не посилалася на те, що у Відділі освіти Менської міської ради Чернігівської області у період з дня її попередження і до звільнення були наявні вакантні посади, які вона могла обіймати, проте вони їй не були запропоновані.

Заявниця вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано положення п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки не були з`ясовані обставини наявності вакантних посад у Відділі освіти Менської міської ради на момент звільнення позивача з роботи, їх пропонування позивачу, у зв`язку з тим, що такі вимоги не заявлялись позивачем.

На переконання заявниці, судом першої інстанції у справі № 738/1242/23 не здобуто допустимих доказів, що позивач у справі № 738/31/22 подавав до суду першої інстанції обов`язкові процесуальні документи, виключно в яких позивачем зазначаються підстави позову (зміст позову), зміни підстав позову (заяви про зміну підстав позову), як наслідок суд першої інстанції в справі № 738/31/22 не міг прийняти до розгляду, з`ясовувати підстави позову, що не ініціювалися позивачем, а відповідачі не мали ні прав, ні обов`язку коментувати не заявлені позивачем підстави позову, не подані зміни позову, оскільки інші підстави позову, ніж зазначені в позовній заяві, судом першої інстанції в справі №738/31/22 прийняті не були.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.

У відзиві на апеляційну скаргу начальник Відділу освіти Менської міської ради І. Лук`яненко просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Менського районного суду від 07.08.2023 без змін. В обґрунтування посилається, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам справи, які підтверджені доказами, дослідженими у встановленому порядку. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, враховуючи, що доводи позивача про зазначення підставою позову у цій справі порушення відповідачем ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України спростовуються матеріалами цивільної справи № 738/31/22, оскільки однією з підстав позову було саме невиконання відповідачем ч.2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Зазначене також підтверджується постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 та постановою Верховного Суду від 04.07.2023. Тому вважає, що ОСОБА_1 використано і реалізовано право на звернення до суду всіх інстанцій за захистом порушених прав, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Відділу освіти Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У позові ОСОБА_1 посилалась, що в провадженні Менського районного суду Чернігівської області знаходилась цивільна справа № 738/31/22 за її позовом до Відділу освіти Менської міської ради, КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Як зазначає позивачка, підставою позову у справі № 738/31/22 було те, що фактично скорочення штату Відділу освіти Менської міської ради не відбулося, а мала місце його реорганізація у вигляді КУ «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради, у зв`язку з чим вважала, що має законне право працювати на аналогічній посаді в цій установі на підставі ст. 36 КЗпП України.

Підставою нового позову ОСОБА_1 зазначає порушення відповідачем ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме: після прийняття Менською міською радою рішення від 26.10.2021 № 599 «Про внесення змін до структури та загальної чисельності виконавчого органу Менської міської ради з правом дорадчого голосу», яке відповідач називає скороченням штату працівників, у Відділі освіти Менської міської ради залишалась вакантна посада головного спеціаліста головного бухгалтера, яку могла обіймати й позивачка, але всупереч наведеним нормам чинного законодавства України, роботу на цій посаді їй запропоновано не було.

Рішенням Менського районного суду від 15.07.2022, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 04.07.2023, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 у справі № 738/31/22 до Відділу освіти Менської міської ради, Комунальної установи «Центр обслуговування освітніх установ та закладів освіти» Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 39-41, 52-58).

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою ОСОБА_1 було використано і реалізовано право на звернення до суду всіх інстанцій за захистом порушених прав, про що свідчить рішення Менського районного суду від 15.07.2022, з урахуванням постанови Чернігівського апеляційного суду від 11.01.2023 та постанови Верховного Суду від 04.07.2023, по справі № 738/31/22, яке в установленому законом порядку набрало законної сили, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не може погодитись, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно однакові сторони, предмет і підстави позову.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку про те, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Дослідивши предмет та підстави заявлених позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у цій справі та порівнявши їх з предметом та підставами позову у справі № 738/31/22 за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Менської міської ради Чернігівської області, КУ «Центр обслуговування освітніх установ та навчальних закладів» Менської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд не погоджується з тим, що ці вимоги є тотожними.

Як убачаться з матеріалів справи, у позові, поданому у справі № 738/31/22, позивачка посилалась на порушення відповідачем ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки Відділ освіти Менської міської ради зобов`язаний був запропонувати позиваці іншу роботу на аналогічній посаді у відділі КУ «Центр обслуговування освітніх установ та навчальних закладів» Менської міської ради, який не є структурним підрозділом Відділу освіти Менської міської ради, а є окремою юридичною особою.

Підставами позову, поданому у справі № 738/1242/23, є порушення відповідачем ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме: після прийняття Менською міською радою рішення від 26.10.2021 № 599 «Про внесення змін до структури та загальної чисельності виконавчого органу Менської міської ради з правом дорадчого голосу», у Відділі освіти Менської міської ради залишалась вакантна посада головного спеціаліста головного бухгалтера, яку могла обіймати й позивачка, але всупереч наведеним нормам чинного законодавства України, роботу на цій посаді їй запропоновано не було.

Зазначене також підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2023 у справі № 738/31/22, згідно якого у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі, тобто у Відділі освіти Менської міської ради, проте позивачка не посилалась на те, що у Відділі освіти Менської міської ради у період з дня її попередження і до звільнення були наявні вакантні посади, які вона могла обіймати, проте вони їй не були запропоновані.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що сторони та підстави позову у справі № 738/1242/23, яка переглядається, та у справі № 738/31/22 не є тотожними, а доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження - обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою було використано і реалізовано право на звернення до суду всіх інстанцій за захистом порушених прав, враховуючи наявність судових рішень, які набрали законної сили, що є підставою для відмови у відкритті провадження, спростовується матеріалами ссправи.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом апеляційної чи касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції у цій справі скасовано судове рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, а розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, п. 3,4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 07 серпня 2023 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 05.10.2023.

Головуючий: Судді: