ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8141/22

Провадження № 22-ц/4820/1697/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника Хмельницького обласного ТЦК СП Никитюка Я.І., представника Хмельницької ОВА Чухась О.О., представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №686/8141/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року (суддя Чевилюк З.А., повне судове рішення складено 22 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Хмельницької обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним акту про примусове відчуження та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував, що він має статус фізичної-особи підприємця та здійснює свою діяльність шляхом надання послуг пасажирських перевезень. Транспортний засіб MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 використовується для перевезення пасажирів на рейсі «Хмельницький - с. В`язовець», водієм якого був ОСОБА_1 . Позивач вказує, що 24.03.2022 водій ОСОБА_1 , у свій вихідний день, з власної ініціативи вирішив скористатися вказаним транспортним засобом для власних потреб і того ж дня щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1. ст.130 КУпАП. Відповідно до акту огляду та затримання транспортного засобу автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 поміщено для зберігання до спеціального майданчика для тимчасового зберігання затриманого транспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області за адресою: м. Хмельницький, вул. Курчатова, 120. Згідно ст.265-2 КУпАП позивач по справі після закінчення триденного строку тимчасового затримання транспортного засобу звертався до керівництва ГУНП в Хмельницькій області щодо повернення автомобіля 25.03.2022, 30.03.2022 та 04.04.2022 та до відповідача, проте автомобіль не повернуто.

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розпорядженням про примусове відчуження транспортних засобів №7/922 від 01.04.2022, погодженим з начальником Хмельницької обласної військової адміністрації (далі Хмельницька ОВА), ухвалив здійснити примусове відчуження автомобіля MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 і 08.04.2022 оформлено акт про примусове відчуження або вилучення майна №7/924, який позивач вважає недійсним з підстав невідповідності його закону, зокрема, ст. 203 ЦК України.

Позивач вказує, що прийняття відповідачами рішення (розпорядження) про примусове відчуження транспортного засобу, що є його власністю, як затриманого при складанні адміністративних матеріалів згідно ст.130 КУпАП на водія ОСОБА_1 , який не є власником транспортного засобу, суперечить ст. 41 Конституції України та основним засадам цивільного законодавства, адже є несправедливим та недобросовісним. І мотивом такого рішення є покарання водія, який вчинив правопорушення, а не суспільна необхідність у цьому транспортному засобі під час воєнного стану.

Позивач зазначає, що розпорядження від 01.04.2022 є незаконним, а укладений на його підставі правочин - акт про примусове відчуження є протиправним, а отже недійсним.

Поміж того, ОСОБА_1 вважає, що акт про примусове відчуження або вилучення майна від 08.04.2022 по формі та змісту не відповідає вимогам чинного законодавства; порушено порядок визначення вартості майна, оскільки вартість визначена не на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Висновок експерта за результатами транспортно-товарознавчої експертизи від 04.04.2022 №993/22-26 виконано не суб`єктом оціночної діяльності, а експертною установою, що прямо вплинуло на визначення вартості транспортного засобу. Замовником експертизи є ГУНП у Хмельницькій області, а не відповідачі, що свідчить про незаконність проведення експертизи і незаконне визначення вартості транспортного засобу.

Крім того, в порушення ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивого висновку, не забезпечив присутність власника транспортного засобу, а також у висновку експерта не відображено реальний пробіг транспортного засобу та занижено вартість автомобіля, оскільки за даними веб-сайтів «Auto.Ria», «Olх» його ціна значно вища.

Зважаючи на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Хмельницького ОТЦК та СП, погоджене Хмельницькою ОВА, в частині примусового відчуження з приватної власності для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 ; визнати недійсним акт про примусове відчуження або вилучення майна №7/924 від 08.04.2022 та витребувати з чужого незаконного володіння Військової частини НОМЕР_1 вказаний автомобіль на користь позивача.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 липня 2022 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішення суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, вказуючи про правомірність утримання транспортного засобу на штрафмайданчику з 24.03.2022 по 08.04.2022, оскільки позивач не оплатив вартості послуг зі зберігання, не врахував, що ГУНП не відмовляло у поверненні транспортного засобу з цих підстав і жодних рахунків на оплату послуг ОСОБА_1 не виставлено.

На думку апелянта, суд не звернув увагу на те, що за змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» в умовах правового режиму воєнного стану надається право примусового відчуження майна для потреб Держави. Проте, як вказує військова частина НОМЕР_1 , даний транспортний засіб використовується з врахуванням воєнного стану для суспільних потреб, що вказує на недотримання відповідачем мети примусового відчуження та невикористання даного транспортного засобу для потреб держави.

Також, позивач вважає, що покладення відповідальності на фактичного володільця спірного майна, який не керував даним ТЗ в стані алкогольного сп`яніння та не притягувався за ст. 130 КУпАП, є несправедливим та недобросовісним, так як володілець транспортного засобу та роботодавець, яким є позивач, не може та не повинен контролювати водіїв у їх вихідні дні та не може нести відповідальність за будь-які дії водія, в тому числі за прийняті ним незаконні рішення (дії) щодо перебування за кермом в стані алкогольного сп`яніння. Тому, прийняття відповідачами рішення (розпорядження) про примусове відчуження ТЗ позивача, як затриманого при складенні адміністративних матеріалів згідно ст. 130 КУпАП на водія ОСОБА_1 , який не є власником ТЗ, суперечить основним засадам цивільного законодавства, адже є несправедливим та недобросовісним, метою (мотивом) такого рішення є покарання водія, який вчинив правопорушення, а не суспільна необхідність в отримання такого Т3 під час дії воєнного стану. Таким чином, вищевказане розпорядження від 01.04.2022 є незаконним, а укладений на його підставі правочин - Акт про примусове відчуження недійсним.

Крім того, позивач посилається на те, що сам Акт про примусове відчуження або вилучення майна від 08.04.2022 по формі і змісту не відповідає нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Хмельницька ОВА погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Так, відповідач зазначає, що позивачем не доведено неправомірність дій відповідачів, оскільки примусове відчуження транспортного засобу застосоване в умовах правового режиму воєнного стану, здійснено на підставі і в порядку, встановленому законом. Розпорядження Хмельницького ОТЦК та СП, що погоджене Хмельницькою ОВА №7/924 від 08.04.2022 не є рішенням ОДА, не призводить до виникнення, зміни або припинення правовідносин із позивачем.

Відповідач також вказує на те, що Акт про примусове відчуження або вилучення майна також не є рішенням ОДА, не являється правовим актом індивідуальної дії та його скасування не призведе до відновлення обмеженого права, оскільки зазначений документ складається з метою підтвердження події примусового відчуження майна, за наслідками чого виникло право держави на майно та є підставою для наступної повної компенсації за примусово відчужене майно.

Представник Хмельницької ОВА зазначає, що правомірність складення висновку експерта від 04.04.2022 не є предметом спору у цій справі і цей висновок є чинним.

Крім того, Хмельницька ОВА вважає, що не є належним відповідачем у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. Представник зазначає, що вартість спірного автомобіля не є предметом спору в цій справі та не свідчить про протиправність оскаржуваного розпорядження. Позивач не звертався до відповідачів про відшкодування вартості примусового відчуженого транспортного засобу, а останні не відмовляли в його відшкодуванні, а тому право позивача не є порушеним. Примусове відчуження майна не є правочином, оскільки базується на відносинах субординації (підпорядкування) одних суб`єктів іншим, яке застосовується у разі виникнення суспільної необхідності (оборони країни) та не передбачає згоди обох сторін.

Доводи позивача про те, що спірне розпорядження було прийняте у зв`язку із інкримінуванням його водієві складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП не свідчить про протиправність оскаржуваного розпорядження, оскільки примусове відчуження транспортного засобу метою є задоволення потреб оборони для відбиття збройної агресії російської федерації, а не покарання водія, який вчинив адміністративне правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 також просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. На думку представника, посилання в апеляційній скарзі на незначні недоліки Акту про примусове відчуження транспортного засобу та незгода позивача з визначеною вартістю транспортного засобу не впливають на його законність. Автомобіль використовується за призначенням для потреб держави в умовах воєнного стану, що не спростовано позивачем.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Хмельницької обласної військової адміністрації, Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконним, скасування розпорядження, визнання недійсним акту про примусове відчуження та його повернення закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції Хмельницького окружного адміністративного суду, а також наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання вказаної постанови звернутися до Хмельницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 березня 2023 скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 серпня 2023 року призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представники відповідачів Хмельницького ОТЦК та СП, Хмельницької ОВА, Військової частини НОМЕР_1 заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просять судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, думку учасника справи та представників учасників справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 07.08.2013 ОСОБА_4 є власником автомобіля MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.17).

Згідно довіреності від 26.11.2020 зі строком дії до 26.11.2023 ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 на розпорядження автомобілем MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.13) .

Постановою Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/6230/20 від 28.03.2022 ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Цією постановою встановлено, що 24.03.2022, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 в м. Хмельницькому по проспекту Миру, 59, в порушення п.2.3 б, 10.3 Правил дорожнього руху під час перестроювання не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроюватись, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда», номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_5 . В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження.

Після цього, ОСОБА_1 в порушення п.2.10 а Правил дорожнього руху, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 також, керуючи транспортним засобом «Мерседес» з ознаками алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5. Правил дорожнього руху від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі у встановленому порядку відмовився (т.1 а.с.18).

24.03.2022 згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_5 було поміщено для зберігання до спеціального майданчика для тимчасового зберігання затриманого транспорту НПУ ГУНП в Хмельницькій області за адресою: вул. Курчатова, 120 Д, м. Хмельницький (т.1 а.с.17) .

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , якого притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4, ч. 1 ст.130 КУпАП, є сином позивача і останній не звертався до правоохоронних органів у зв`язку з вибуттям транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 з його володіння внаслідок самовільних, неправомірних дій ОСОБА_1 і доказів перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з позивачем останнім надано не було.

01.04.2022 Хмельницький ОТЦК та СП розпорядженням про примусове відчуження транспортних засобів №7/922, погодженим з начальником Хмельницької ОВА на підставі ст. ст. 3, 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, ст. ст.1 - 4, 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового воєнного чи надзвичайного стану, враховуючи введення на всій території України указом Президента України від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» воєнного стану, ухвалив здійснити примусове відчуження автомобілів, в тому числі автомобіля MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.22).

Також, 01.04.2022 актом Хмельницького ОТЦК та СП № 7/924, що підписаний 08.04.2022 за погодженням Хмельницькою ОВА у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 здійснено примусове відчуження транспортного засобу MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , з зафіксованою оцінкою автомобіля за висновком експерта №993/22-26 у розмірі 277473,12 грн. Вказаний акт підписано також позивачем по справі (т.1 а.с.23).

Згідно висновку експертизи №993/22-26 за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи від 04.04.2022, експертизу проведено Хмельницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз після надходження листа начальника ГУНП в Хмельницькій області та визначено ринкову вартість автомобіля MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 на момент проведення експертизи 04.04.2022 у розмірі 277 473,12 грн з врахування середньорічного фактичного пробігу транспортного засобу 1139,3 тис.км/20,17 років=54,48 тис.км (т.1 а.с. 25-32).

Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 №7/1447 від 19.05.2022 автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 був переданий для цільового використання Військовій частині НОМЕР_1 в особі командира Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 (т.1 а.с.116).

Згідно листа Військової частини НОМЕР_1 №454 від 03.06.2022 автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 перебуває в районі розташування військової частини; в місцях проведення бойових дій не використовувався, але не виключається можливість за потреби використання даного транспортного засобу в місцях проведення бойових дій на законних підставах; інформація стосовно здійснення Хмельницьким ОТЦК та СП обов`язкового тимчасового державного обліку та внесення ним відповідної інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів та чи було отримано тимчасовий талон відсутня (т.1 а.с.118).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №210/22 від 23.09.2022 ринкова вартість автомобіля MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 на дату оцінки з врахуванням ринку продажу прямих аналогів КТЗ складає 311239,63 грн (т.1 а.с. 171-182).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, адже спірне розпорядження Хмельницького ОТЦК та СП відповідає чинному законодавству, а зазначені ОСОБА_1 недоліки щодо форми спірного Акту про примусове відчуження або вилучення майна не впливають на його зміст та законність в цілому і незгода володільця з оцінкою транспортного засобу не позбавляє останнього оскаржити таку оцінку в установленому порядку.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

За положеннями ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості. Реквізоване майно переходить у власність держави або знищується (ч. 3 ст. 353 ЦК України).

Указом Президента України №64/2022, затвердженим Верховною Радою України 24 лютого 2022 року, в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і на момент апеляційного перегляду справи.

Згідно з п. 3 Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За визначенням ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», військовим командуванням, якому згідно з цим законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Військове командування, в межах повноважень, визначених цим законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, зокрема примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану визначає Закон України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

За визначенням ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», примусове відчуження майна - це позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості. У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості (ст. 3 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради. У місцевостях, де ведуться бойові дії, примусове відчуження або вилучення майна здійснюється за рішенням військового командування без погодження з органами, зазначеними у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, а саме копії: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , довіреності від 26.11.2020, ліцензії серії АВ №616973 від 27.03.2012, договору №13 від 10.05.2018, довідки про взяття на облік платника податків від 10.06.2013, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 24.03.2022, заяви ОСОБА_1 від 30.03.2022, листа ГУНП в Хмельницькій області від 06.04.2022, листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.04.2022, розпорядження №7/922 від 01.04.2022, акту про примусове відчуження або вилучення майна №7/924 від 01.04.2022, висновку експерта №993/20-26 від 04.04.2022, листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.05.2022, листа Військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2022, акту прийому-передачі від 08.04.2022, акту технічного стану від 08.04.2022, а також висновок експерта №10/22 від 23.09.2022 та врахувавши обставини, встановлені постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.03.2022, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що військовим командуванням в межах визначених повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства прийнято рішення про примусове відчуження транспортного засобу, яке спрямоване на забезпечення виконання завдань з оборони України, її територіальної цілісності та недоторканності. Крім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про дотримання процедури прийняття спірних розпорядження та акту пославшись на те, що доводи позивача у цій частині стосуються формальних підстав, які однак, не призводять самі по собі до протиправності оскаржуваного рішення.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність виданого розпорядження про примусове відчуження транспортних засобів від 01.04.2022, а також, що складений на його підставі Акт про примусове відчуження або вилучення майна є недійсним, адже по формі та змісту не відповідає вимогам чинного законодавства України, оцінюються колегією суддів критично.

Так, враховуючи норми матеріального права, а саме ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст.ст. 1, 3, 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» апеляційний суд констатує, що правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оспорюване розпорядження №7/922 від 01.04.2022 видане в період дії в Україні правового режиму воєнного стану ІНФОРМАЦІЯ_2 в розумінні ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», тобто органом, який відповідно до ст. 4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» приймає рішення щодо примусового відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного стану за погодженням з Хмельницькою ОВА.

Також, ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» передбачені вимоги до акта про примусове відчуження або вилучення майна.

Так, про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. В акті зазначаються: 1) назва військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження або вилучення майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення; 2) відомості про власника (власників) майна: для юридичних осіб - повне найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код; для фізичних осіб - прізвище, ім`я, по батькові, постійне місце проживання та ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, крім осіб, які з релігійних або інших переконань відмовилися від ідентифікаційного номера, про що мають відповідну відмітку у паспорті; 3) відомості про документ, що встановлює право власності на майно (у разі наявності); 4) опис майна, достатній для його ідентифікації. Для нерухомого майна - відомості про місцезнаходження (адреса), для рухомого майна (наземні, водні та повітряні транспортні засоби) - відомості про реєстраційний номер транспортного засобу, марку, модель, номер шасі, рік випуску та інші реєстраційні дані; 5) сума виплачених коштів (у разі попереднього повного відшкодування вартості майна). Акт підписується власником майна або його законним представником і уповноваженими особами військового командування та органу, що погодив рішення про примусове відчуження майна, або військового командування чи органу, що прийняв таке рішення, і скріплюється печатками військового командування та/або зазначених органів.

Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану»).

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі примусового відчуження майна до акта додається документ, що містить висновок про вартість майна на дату його оцінки, яка проводилася у зв`язку з прийняттям рішення про його примусове відчуження.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» у разі відсутності особи, у якої відчужується або вилучається майно, або її законного представника під час складання акта про примусове відчуження або вилучення майна такий акт складається без її участі. У такому разі власник майна або його законний представник має право на ознайомлення з актом про примусове відчуження або вилучення майна. Примірник акта та документ, що містить висновок про вартість майна, вручаються під розписку особі, у якої відчужується або вилучається майно, або її уповноваженому представнику.

За положеннями ст. 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» оцінка майна, що підлягає примусовому відчуженню, проводиться у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі неможливості залучити до оцінки майна суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання така оцінка проводиться суб`єктами оціночної діяльності - органами державної влади або органами місцевого самоврядування за погодженням із власником майна. У разі відмови або відсутності власника майна, зазначені органи мають право проводити таку оцінку самостійно. Оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що в акті примусового відчуження або вилучення майна від 01.04.2022 в графі «власник» вказано тільки прізвище, ім`я, по батькові, проте в ній відсутня будь-яка інша інформація визначена законом, апеляційний суд бере до уваги правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, відповідно до якої, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Так, певні дефекти акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедурних підстав його складання, і за такого, можливо, що внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинного наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури заповнення акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

В залежності від порушень процедурних підстав складання акту та від їх характеру наслідком може бути нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, судом першої інстанції вірно враховано недоведеність позивачем підстав для визнання недійсним Акту про примусове відчуження майна, адже відсутність у ньому підпису власника ТЗ саме ОСОБА_4 не є підставою для визнання цього Акту недійсним, оскільки спірний документ складений за участю володільця ТЗ позивача ОСОБА_1 , останній підписав і отримав примірник спірного Акту. І крім того, складання Акту про примусове відчуження майна без участі особи, у якої відчужується майно, у разі її відсутності передбачено ч. 5 ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану».

Також, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в Акті вказано, що він складений відповідно до розпорядження від 01.04.2022, проте розпорядження не приймалося стосовно спірного транспортного засобу не заслуговують на увагу, адже як вбачається із розпорядження про примусове відчуження транспортних засобів №7/922 від 01.04.2022 Хмельницьким ОТЦК та ОП за погодженням з Хмельницькою ОВА наказано примусово відчужити з приватної власності для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану майно, яке тимчасово затримано відповідно до ст. 130 КУпАП, зокрема автомобіль MERCEDES-BENZ 313 CDI, державний номер НОМЕР_2 .

Аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі про те, що покладення відповідальності на фактичного володільця транспортного засобу, який не керував ним в стані алкогольного сп`яніння є несправедливим не беруться до уваги колегією суддів, адже відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦК України в умовах воєнного або надзвичайного стану майно може бути примусово відчужене у власника з наступним повним відшкодуванням його вартості.

Доводи позивача щодо незаконності проведення експертизи, про яку вказано в спірному Акті, порушення методики її проведення і, як наслідок, незаконного визначення вартості транспортного засобу, колегія суддів відхиляє, оскільки в цій справі висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи №993/22-26 від 04.04.2022 не є предметом оскарження. А відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», оцінка майна, за якою попередньому власнику було відшкодовано вартість примусово відчуженого майна, може бути оскаржена до суду. Незгода позивача з оцінкою відчуженого у нього майна не є підставою для визнання недійсним акту про примусове відчуження майна.

Апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції та ґрунтуються на переоцінці доказів, що були досліджені та оцінені міськрайонним судом з додержанням норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland («Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, тому відсутні підстави, визначені ст. 141 ЦПК України, для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 жовтня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай