КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 758/12737/21

номер провадження 22-ц/824/9936/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Подільського районного суду м. Києва 25 січня 2023 року /суддя Анохін А.М./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2021 року позивач звернулася через електронний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, зурахуванням уточнень позову /а.с. 113-114/ просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , який продовжує навчання у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, починаючи з 08.09.2021 та до досягнення дитиною 23 років, стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 84135, 30 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва 25 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.09.2021 і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років; додаткові витрати на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 46438 (сорок шість тисяч чотириста тридцять вісім) гривень 43 копійок. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 1816,00 гривень. В частині стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено. /т. 2 а.с. 145-153/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, частково задовольнивши позовні вимоги, а саме стягнути аліменти у розмірі 1/8, у задоволенні інших вимог відмовити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що вибір навчального закладу та потреба у платній основі не були узгоджені з відповідачем. Вказував, що він погоджується сплачувати 1/8, що буде фактично складати 3625 грн, що вистачить на навчання, проїзд та харчування. Вказував, що позивачем не надано даних суду щодо відсутності у неї доходу, при цьому кошти на навчання ним не надавались, отже, позивач самостійно має змогу нести такі витрати. Судом першої інстанції також не враховано, що у відповідача на утриманні є неповнолітня дитина. Щодо додаткових витрат, заперечував їх стягнення у повному обсязі, зокрема, вказував, що позивачем не доведено, що пройдені курси навчання виникли у зв`язку з відповідними здібностями дитини та потребують обов`язкового розвитку.

ОСОБА_3 звернулась з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів. Вказувала, що просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача. Така позиція була обґрунтована сумою вже понесених самостійно витрат на навчання сина, а також обставинами, встановленим Деснянським районним судом м. Києва у рішенні від 18.07.2008 (міститься в матеріалах справи), де суд дійшов беззаперечного висновку про те, що розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2007 (1/4), зменшенню не підлягає, оскільки син (у тому числі за станом здоров`я) потребує витрачання значних матеріальних коштів. Відповідачем жодного документу на підтвердження його так званої неспроможності нести витрати на сина, протягом усього часу розгляду справи у суді першої інстанції, надано не було. Наголошувала також і на тому, що сума додаткових витрат, стягнута на користь позивача, підтверджується наявними у справі доказами, належну оцінку яким дав суд першої інстанції. Суб`єктивні міркування представника відповідача та особисте трактування тих чи інших обставин навчання, здоров`я та загалом життя сина позивача та відповідача за своєю природою доводами апеляційної скарги не є та на увагу не заслуговує.

Просила суд апеляційної інстанції звернути увагу на той факт, що представник відповідача умисно перекручує обставини справи та намагається ввести суд в оману, зменшуючи вартість навчання (21800 грн.) дитини, хоча до матеріалів справи було додано копії договорів про подорожчання навчання та чеки про його оплату (25100грн); невірно вказуючи розмір аліментів, навмисно опускаючи той факт, що їх розраховують із заробітної плати вже після відрахування податків. Тобто, із середньої заробітної плати відповідача 29 тис грн., сплативши податки 19,5% - одна восьма буде становити не 3625 грн, як вказує представник, а лише 2918 грн.

Представник відповідача звернувся з поясненнями на відзив, вказуючи, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 2008 року стосувалося аліментів стосовно дитини до 18-ти років, ухвалювалося за інших обставин. У даній справі питання стосується аліментів на період навчання. Згідно розрахунків викладених у відзиві на позов вбачається, що відповідач самостійно оплачуватиме навчання дитини. Твердження про заборгованість відповідача по аліментам не відповідає дійсності та матеріали справи не містять доказів цьому. Розмір заробітної плати наданий суду з вирахуванням податків, а тому твердження про подальше вирахування не відповідає дійсності.

ОСОБА_3 звернулась з поясненнями-запереченнями, наголошуючи на тому, що твердження представника відповідача про необхідність «зменшення розміру аліментів на навчання» жодним доказом не підкріплені, а є черговим свідченням уникнути встановленого законом обов`язку утримувати сина до досягнення двадцяти трьох років (ч. 1 ст. 199 СК України). Зауважувала, що таке «зменшення» апріорі є неможливим, оскільки вартість навчання щороку зростає, і вже станом на 2023/2024 навчальний рік вартість навчання збільшилася до 30 280 грн. Наявність чи відсутність у самої позивачки можливості оплачувати навчання сина жодним чином обов`язок відповідача нести ці витрати не виключає. У зв`язку з чим такий довід є безпідставним.

Представник відповідача звернувся з поясненнями, зауважуючи, що обов`язок утримання дитини покладено на обох батьків. Стосовно зміни вартості навчання, позивач додає до справи документи, про укладення договору в майбутньому, домовленість між нею та навчальним закладом. Подорожчання навчання не було предметом розгляду справи. Відповідачу позивач зазначені докази не направляла.

ОСОБА_3 звернулась з запереченнями на вказані пояснення, фактично повторюючи вже зазначені аргументи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження - аліментів та додаткових витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з частковим задоволенням позовних вимог - стягнення 1/8 аліментів, на підставі наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії довідки від 16.07.2021 за № 233, ОСОБА_4 є студентом Державного університету телекомунікацій IV рівня акредитації на II курсі денної форми навчання Навчально - наукового інституту захисту інформації спеціальності «Кібербезпека». Термін навчання з 15.09.2020 по 30.06.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25.03.2016, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно ОСОБА_4 . Рішення набрало законної сили та ніким не оскаржувалось.

Аліменти з відповідача стягувались на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.07.2007 та до досягнення дитиною повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 141 СК України, якою встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини; ст. 198 СК України про те, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати; ст. 199 СК України, передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; ст. 182 СК України, яка зобов`язує при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач має сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , водночас, вказані обставини відхилено, оскільки аліментні зобов`язання відносно сина не підтвердженні жодним доказом.

Відхилено також і посилання на хворобу відповідача, та наявність на утриманні непрацездатної матері, оскільки виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 1556 не є документом, який підтверджує непрацездатність відповідача та не можливість працювати, а відповідачем суду не надано будь-яких доказів наявності його соціальних зобов`язань, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Отже, при визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інших стягнень на утримання непрацездатних осіб також не має.

Враховуючи наведене, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати дітей, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, з урахуванням матеріального становища сторін, суд першої інстанції вважав за необхідним, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, що буде належним захистом прав повнолітнього та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище.

Однак, з таким розміром аліментів апеляційний суд не погоджується з огляду на наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини, що було проігноровано судом першої інстанції, у зв`язку з відсутністю доказів аліментних зобов`язань.

Ст. 182 СК України зобов`язує при визначенні розміру аліментів враховувати наявність у платника аліментів інших дітей.

Отже, наявність чи відсутність аліментних зобов`язань щодо неповнолітньої дитини не повинна враховуватись судом, оскільки значення має наявність у платника аліментів іншої неповнолітньої дитини.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, скасовуючи рішення суду першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/8.

Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції дійшов такого висновку.

За приписами ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просила стягнути з відповідача на свою користь вартість послуг на навчання у розмірі 47425,00 грн, ліки та обстеження у розмірі 20414, 80 грн, додаткову освіту у розмірі 4469,50 грн та витрати на спорт і оздоровлення у розмірі 11826,00 грн.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи договори по надання послуг з навчання польської мови згідно з якими ОСОБА_4 отримав послуги з підвищення рівня володіння польською мовою.

Судом першої інстанції зазначено, що позивачем долучено копії квитанцій про оплату навчання в університеті та «EUROSTUDY», рахунки - фактури за навчання, фіскальні чеки та документи про надання медичних послуг, повнолітня дитина має захворювання з дитинства, яке потребує додаткових зусиль у лікуванні, особливого догляду, додаткових витрат на лікування, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав, що позивач частково довела належними та допустимими доказами необхідність понесення витрат на дитину в розмірі 46438,43 грн.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, діє тільки до повноліття, тобто, до досягнення дитиною 18 років.

Так, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Отже, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу - утримання дитини, яка продовжує навчання. /Постанова ВС від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц/.

Крім того, більшість наданих позивачем доказів щодо додаткових витрат - це період дитини до повноліття, і вказані витрати охоплювались аліментами, що стягувались. Водночас, жодних даних про те, що відповідно до долучених позивачем довідок та діагнозів ОСОБА_4 має стійкі захворювання з дитинства, що потребують постійних витрат, позивачем не надано.

Отже, з урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновків про відмову у стягненні додаткових витрат повністю.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу у розмірі 15000,00 грн, судом першої інстанції відмовлено, рішення в цій частині сторонами не оскаржується, і не переглядається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 908 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, за вимогу про стягнення аліментів. За розгляд справи в суді апеляційної інстанції, апелянту необхідно компенсувати 1362 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва 25 січня 2023 року - задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва 25 січня 2023 року в частині стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.09.2021 і до закінчення дитиною навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції розподілити наступним чином:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Компенсувати ОСОБА_1 1362 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: