Провадження № 2/679/220/2023
Справа № 679/477/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Оліферук Ж.А.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Чернова В.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначила, що їй та відповідачам на праві спільної часткової власності, по 1/3 за кожним, належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до технічної документації на квартиру така має дві житлові кімнати площею 11,7 м.кв та 19,9 м.кв., кухню, коридор, лоджію, вбиральню та ванну кімнату. На даний час усю квартиру займають відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_4 . Відповідачі чинять їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю. Зокрема, замінили замки у вхідних дверях, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості увійти до квартири та нарівні з іншими співвласниками користуватися нею. Востаннє, 23.11.2022 року, позивачка зверталася до відповідачів з вимогою надати ключі від квартири та не чинити перешкод для її вселення, однак все закінчилося сваркою, яку припинили працівники поліції. Відповідачі пообіцяли надати їй дублікат ключів від вхідних дверей квартири, однак цього не зробили.

За таких обставин позивачка просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання ключів до вхідних дверей та вселення її в означене житло. Встановити порядок користування квартирою виділивши у її користування житлову кімнату площею 11,7 кв.м., у користування ОСОБА_3 , ОСОБА_2 житлову кімнату площею 19,9 кв.м.; коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню та лоджію залишити в загальному користуванні. Стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу та судового збору.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.04.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 14.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про долучення електронних доказів та витребування доказів.

У строк встановлений судом відповідачі не скористалися правом подати відзив на позовну заяву.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що у 20 років залишила спірне житло та виїхала у м.Хмельницький. Маючи частку у квартирі, яка належить їй та відповідачам на праві спільної часткової власності не має можливості нею користуватися, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди, зокрема замінивши замки у вхідних дверях. Вказала, що неодноразово пропонувала відповідачам сплатити їй матеріальну компенсацію вартості належної їй частки квартири, однак вони на це не погоджуються. З метою захисту своїх прав звернулася до суду з позовом, який є предметом розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Оліферук Ж.А. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що позивачка з 2022 року у спірному житлі не з`являлася. Перешкоди у користуванні квартирою їй ніхто не чинить. Щодо заміни замка у вхідних дверях зазначила, що замки дійсно змінені, однак позивачка не зверталася до них аби отримати ключі, якщо звернеться ключі їй нададуть. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що у неї з матір`ю ОСОБА_3 напружені стосунки, а тому у разі встановлення порядку користування квартирою не заперечуватиме щодо виділення у її користування та користування позивачки житлової кімнати площею 20,0 кв.м., а в користування відповідачки ОСОБА_3 кімнати площею 11,7 кв.м. На пропозицію суду надати позивачці ключі від квартири, відповідачка відповіла, що зважаючи на те, що спір вирішується судом, бажає дочекатися рішення у справі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Чернов В.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що позивачкою не доведено факту того, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні власністю.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що в 1988 році за місцем роботи отримала ордер на проживання у спірній квартирі, яка в подальшому була приватизована на неї та членів її сім`ї. У спірній квартирі вона займає кімнату житловою площею 11,7 кв.м. За станом здоров`я ділити вказану кімнати з іншими членами сім`ї не має можливості, оскільки через хворобу потребує спокою та усамітнення. Категорично заперечує щодо встановлення порядку користування квартирою запропонованого позивачкою. До пояснень відповідачкою долучено копію консультаційного висновку ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії імені М.М. Амосова НАМН України» від 20.09.2023 року.

Після надання пояснень відповідачкою ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Оліферук Ж.А. не заперечували щодо встановлення порядку користування житлом за яким позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 буде виділено у спільне користування кімнату площею 20,0 кв.м.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.07.2002 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_5 , який був співвласником житла, помер.

Сторони у справі, як спадкоємці померлого, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.05.2021 року, а саме на частку у спірній квартирі, яка належала останньому.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 320489534 від 18.01.2023 року, на підставі свідоцтв про право на спадщину за ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстровано право приватної спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , частка кожного із співвласників складає 1/12 .

За даними технічного паспорта квартира АДРЕСА_1 , складається з двох кімнат житловою площею 31,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 20,0 кв.м., 2-а кімната 11,7 кв.м., кухні площею 8,4 кв.м., вбирлаьні 1,3 кв.м., ванної кімнтати площею 2,6 кв.м., коридору 7,4 кв.м., вбудованої шафи 0,5 кв.м. та лоджії 1,9 кв.м. Загальна площа квартири 53,8 кв.м.

У квартирі АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими та проживають відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Дана обставина сторонами не заперечується.

За правилом ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, володіють і користуються їм спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України при розділі майна, яке знаходиться в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними чи законом.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Так, співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, а саме 1/3 частка у кожного з них, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Таким чином, ідеальна доля у житловій площі кожного із співвласників спірної квартири становить 10,56 кв.м. (31,7 кв.м/3=10,56 кв.м.)

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

В судовому засіданні між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 фактично досягнуто домовленості про виділення їм у користування кімнати площею 20,0 кв.м., відповідачці ОСОБА_3 кімнати площею 11,7 кв.м., а решту приміщень у квартирі залишити у спільному користуванні співвласників.

Суд вважає, що виділення в користування позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 житлової кімнати площею 20,0 кв.м, що менше ідеальної долі кожного з них на 0,56 кв.м., а відповідачці ОСОБА_3 житлової кімнати площею 11,7 кв.м., що більше від її ідеальної долі на 1,14 кв.м., зважаючи на її вік та стан здоров`я, дозволяє відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток співвласників ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність.

При цьому, таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно.

Що стосується позовних вимог щодо усунення перешкод позивачці ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно зі ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Позивачка звертаючись до суду з позовом зазначила, що позбавлена можливості користуватися житлом, що перебуває у спільній частковій власності, оскільки відповідачі змінили замки у вхідних дверях.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні звукозапису наданого позивачкою, зафіксовано розмову між сторонами, у присутності працівників поліції, у якій позивачка просить надати їй дублікат ключів від вхідних дверей квартири, однак отримує відмову.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила, що така розмова відбувалася, однак вказала, що на той час позивачка перебувала у кухні квартири, тобто ніхто не чинив їй перешкод аби увійти до квартири.

Свідок ОСОБА_1 , дав суду покази в яких зазначив, що є чоловіком позивачки. Відповідачі, з якими дружина перебуває у неприязних стосунках, не дають їй змоги потрапити до квартири в якій вона має свою частку. 23.11.2022 року намагаючись потрапити до квартири дружина викликала поліцію, було досягнуто згоди про те, що відповідачі нададуть ключі від квартири, однак в подальшому вони змінили своє рішення. Станом на час розгляду справи ключів від квартири дружина не має.

Ураховуючи, що тимчасова відсутність власника у житловому приміщенні не впливає на обсяг його прав на користування та володіння житлом, а також доведеність наявності конфлікту між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо реалізації позивачкою права володіння і користування спільною частковою власністю - квартирою АДРЕСА_1 , що підтверджено, крім їх пояснень, також показаннями свідка ОСОБА_1 , звукозаписом на якому позивачка просить надати їй дублікат ключів від вхідних дверей квартири, однак отримує відмову, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи задоволення позовних вимог, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2147,20 гривень.

Крім цього, при зверненні до суду з позовною заявою, позивачкою також заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на її користь понесених нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень на підставі: договору про надання правової допомоги адвокатом Оліферук Ж.А. від 27.01.2023 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 27.01.2023 року на суму 10000 гривень.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У той же час, відповідачі під час розгляду справи не зазначили про неспівмірність витрат позивачки на правову допомогу, клопотання про їх зменшення відповідачами не заявлялося, а тому сума вказаних витрат підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 12, 15, 81, 137, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні житлом та встановлення порядку користування квартирою - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом її вселення до квартири.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 11,7 кв.м., у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлову кімнату площею 20,0 кв.м.; коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню, вбудовану шафу та лоджію залишити в загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1073,60 гривень судового збору та по 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, всього по 6073,60 гривень з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

представник позивача: адвокат Оліферук Жанна Антонівна, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_4 .

Відповідач 1: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Представник відповідача 2: адвокат Чернов Володимир Володимирович, адреса для листування: АДРЕСА_6 .

Суддя Р.М. Стасюк