Справа № 302/429/23
№ 2/302/128/23
Номер рядка звіту 21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

26.09.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар судового засідання Липей В.В.,

представник позивача адвокат Радь І.І.,

представник відповідача адвокат Логойда В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ПАТ «Закарпатавтотранс», третя особа без самостійних вимог Міжгірська селищна рада, про зобов`язання сформулювати земельну ділянку площею 0,03 га шляхом поділу земельної ділянки в смт Міжгір`ї вулиця Ольбрахта Закарпатської області кадастровий номер :01:008:0193 та зареєструвати за собою речове право на сформовану земельну ділянку,- В С Т А Н О В И В:

27.02.2023 в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням вимог.

06.04.2019 ОСОБА_1 і ПАТ «Закарпатавтотранс» уклали Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки і встановлення земельного сервітуту, який посвідчений приватним нотаріусом Капітулою Г.Д. і зареєстрований за № 259.

Пунктом 1.1 цього договору передбачено зобов`язання сторін в майбутньому, у строк обумовлений розділом 5 договору, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки і укласти договір земельного сервітуту в простій письмовій форму на умовах і в порядку, визначених цим договором та чинним законодавством.

Згідно з пунктом 1.2 договору відповідач зобов`язався у разі набуття в майбутньому у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0193 площею 0,817 га в АДРЕСА_1 здійснити поділ цієї ділянки та передати у власність позивачу (покупцеві) частину ділянки площею 0,03 га на підставі договору купівлі-продажу, основні умови якого узгоджені сторонами та викладені в додатку № 2 до договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно з пунктом 5.1 договору відповідач зобов`язався протягом двох тижнів після реєстрації за ним права власності на зазначену земельну ділянку замовити і оплатити в землевпорядній організації виготовлення в строк до двох місяців технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на окремі земельні ділянки, зокрема для позивача площею 0,03 га та подати цю технічну документацію до Державного земельного кадастру для реєстрації сформованої земельної ділянки. Протягом двох тижнів після зазначеної реєстрації земельної ділянки відповідач зобов`язався зареєструвати за собою право власності на неї в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 5.2 договору сторони домовилися, що укладення Основних договорів і нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу здійснюватиметься не пізніше трьох місяців після реєстрації відповідачем права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:008:0193. Відповідач зобов`язався про дату укладення договору повідомити позивача завчасно письмово (не пізніше як за тиждень).

Позивач з публічних джерел дізнався, що відповідач 19.06.2020 зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:008:0193 за адресою АДРЕСА_1 і в подальшому здійснив її поділ на 12 земельних ділянок з кадастровими номерами та відповідними площами:

- :01:008:0341 - 0,0080га;

- :01:008:0105 - 0,0105га;

- :01:008:0343 - 0,0120га;

- :01:008:0344 0,0120га;

- :01:008:0345 0,0120га;

- :01:008:0346 0,0125 га;

- :01:008:0347 0,0096 га;

- :01:008:0348 0,0159 га;

- :01:008:0349 0,0049 га;

- :01:008:0350 0,0095 га;

- :01:008:0351 0,0056 га;

- :01:008:0352 0,7045 га.

Натомість відповідач не сформував земельну ділянку площею 0,03 га для позивача за умовами вищезазначеного Попереднього договору.

Позивач покликається на застосування судом положень земельного законодавства та статтей 526, 530 ч.1, 612 ч.1, 635 ч.1, 11, 16 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що відповідач не виконав обов`язку за положеннями Попереднього договору і вважає належним способом захисту пред`явлення вимоги про зобов`язання відповідача сформувати земельну ділянку визначеної площі та зареєструвати на неї право власності та сформулював позовні вимоги, які зазначені у вступній частині цього рішення.

Представник позивача у судовому засіданні зазначені позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач за змістом відзиву позов заперечив повністю на основі такого обґрунтування позиції.

Сторони дійсно домовлялись про укладення попереднього договору на умовах, які зазначені в позовній заяві, однак під час спільного візиту до нотаріуса Капітули Г.Д. і розгляду положень договору сторони підписали зміст Попереднього договору, однак не дійшли згоди щодо положень невід`ємної частини договору (додаток № 1) з приводу умов земельного сервітуту, бо позивач не брав до уваги перспективний план розвитку і забудови автостанції «Міжгір`я», тому керівник відповідача не погодив план сервітуту, запропонований позивачем. Сторони не підписали додаток № 1, який визначений п.1.1 Попереднього договору як невід`ємна і основна складова Попереднього договору, тобто сторони не дійшли згоди і домовленості щодо усіх положень Попереднього договору, а тому відповідач вважає його не укладеним, бо не погоджені всі істотні умови відповідно до вимог статті 638 ЦК України. Відповідач також вважає, що всі положення Попереднього договору не покладають зобов`язань на відповідача, бо минули строки, передбачені пунктом 5.2 договору щодо укладення основних договорів (стаття 635 ч.3 ЦК України), бо позивач не надсилав відповідачу пропозицій укласти основні договори у встановлений Попередніми договором строк у відповідності до п.6.7 основного проекту попереднього договору.

Представник відповідача заперечення позову підтримав у судовому засіданні.

Третя особа Міжгірська селищна рада в особі уповноваженого представника адвоката Рішко С.І. надала в справу письмові пояснення з позицією про задоволення позову.

Процесуальні рішення, винесені судом у справі:

- згідно з ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області (суддя Пухальський С.В.) від 01.03.2023 відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче провадження;

- згідно з ухвалою цього ж суду від 22.03.2023 задоволено клопотання представника відповідача про розгляд справи з його участю в режимі відеоконференцзв`язку;

- згідно з ухвалою цього ж суду від 10.04.2023 задоволено клопотання сторони позивача про залучення в справу третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, - Міжгірську селищну раду;

- згідно з ухвалою цього ж суду від 24.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи з його участю в режимі відеоконференцзв`язку;

- згідно з ухвалою цього ж суду від 24.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача про відвід головуючому судді Пухальському С.В.;

- згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 24.04.2023 здійснено повторний розподіл справи і визначено нового суддею в справі Кривка В.П.;

- згідно з ухвалою від 04.07.2023 (суддя Кривка В.П.) закрито провадження в справі і призначено судовий розгляд по суті.

Оцінивши зміст позовних вимог та відзиву на позов , їх обґрунтування, подані в справу докази та доводи представників сторін , позицію третьої особи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Нормативно правове обґрунтування висновку суду і встановлених обставин.

26.04.2019 сторони звернулися до приватно нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітули Г.Д. з метою укладення Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту.

Як випливає з договору, предметом договору, відповідно до п.1.1 цього договору, є зобов`язання сторін в майбутньому, в строк, обумовлений розділом 5 Попереднього договору, укласти нотаріально посвічений договір купівлі-продажу земельної ділянки та укласти у простій письмовій формі договір земельного сервітуту, на умовах і в порядку, визначених цим Договором та діючим законодавством. Умови Основних договорів викладені в додатках №№ 1, 2 до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

В силу пункту 1.2 Попереднього договору ПАТ «Закарпатавтотранс» зобов`язується, у разі набуття в майбутньому у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0193, площею 0,817 га у АДРЕСА_1 здійснити її поділ та передати у власність покупцеві частину вказаної земельної ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0300 га на підставі договору купівлі-продажу, основні умови якого узгоджені Сторонами та викладені в Додатку №2 до Попереднього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.6. Попереднього договору, одночасно з договором купівлі-продажу земельної ділянки продавець за даним Договором зобов`язується укласти з покупцем договір земельного сервітуту, за яким надати покупцю право обмеженого користування частиною належної продавцю земельної ділянки, сформованої після поділу земельної ділянки кадастровий №:01:008:0193, для проїзду, проходу до земельної ділянки покупцем, його клієнтам, персоналом та обслуговування розташованих на земельній ділянці та/або споруд покупця. Умови договору земельного сервітуту узгоджені сторонами та викладені в додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Схема земельного сервітуту узгоджена сторонами та відображена на кадастровому плані в Додатку №3 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

Так, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу розділу 1 Предмет договору Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту сторони мають намір укласти два договори договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту. Невід`ємними частинами даного договору є додатки №№1,2,3.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31 травня 2021 № 917/ 265/18 зауважив, що треба розрізняти поняття «додаткова угода до договору» та «додаток до договору». У постанові визначається, що додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто саме в додатках сторони виносять найважливішу інформацію, щоб не перезавантажувати текст самого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовлення документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Як випливає з наданих пояснень представниками сторін, Додаток №1 не був підписаний сторонами. Зазначений додаток стосується визначення умов договору земельного сервітуту.

Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Положення частини четвертої цієї статті не застосовуються у разі встановлення земельних сервітутів на земельній ділянці державної, комунальної власності, що сформована відповідно до частини третьої статті 100 цього Кодексу з метою встановлення земельного сервітуту.

Статею 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право на будівництво та розміщення об`єктів нафто газовидобування; право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій; інші земельні сервітути.

Відповідно до ст.100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, не сформованих у земельну ділянку, допускається формування земельної ділянки в межах території, на яку буде поширюватися право земельного сервітуту. Особливості встановлення земельного сервітуту для організацій водокористувачів визначаються Законом України "Про організації водокористувачів та стимулювання гідротехнічної меліорації земель".

Відповідно до ст. 101 ЗК України, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

З аналізу вищезазначених норм ЗК України, встановлення сервітуту при укладенні даного договору купівлі-продажу є істотною умовою договору.

На підставі наведеного, того що додатки до Попереднього договору є невід`ємною частиною цього договору, що в додатках викладені істотні умови договору, а сторонами в свою чергу не підписаний додаток №1 в якому мали бути викладені умови земельного сервітуту, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, суд приходить до висновку, що Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту не був укладений, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Надані стороною позивача докази : рішення № 445 від 07.11.2019 про продаж земельної ділянки, лист на адресу Міжгірської селищної ради, лист на адресу Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс", відповідь Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" не підтверджують погодження всіх істотних умов Попереднього договору.

Окрім вищевикладеного, суд вважає, що позивач обрав не належний спосіб захисту. Адже позовні вимоги в розглядуваній справі є вимогами спонукати відповідача здійснити поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0193, яка вже поділена відповідачем на відповідні частини з присвоєнням інших кадастрових номерів кожній частині з метою укладення правочинів щодо цих ділянок. Отже, земельна ділянка із зазначеним кадастровим номером не існує як об`єкт цивільних прав відповідно до положень статті 79-1 ЗК України, бо відповідач унаслідок поділу не сформував земельну ділянку з площею 0,03 га, що планувалась за проектом попереднього договору між сторонами. Підстав покладати на відповідача обов`язок, який не виник унаслідок зобов`язань, оформлених належним договором, чи з актів закону (положення статей 509, 526 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 статті 81 ЦПК України позивач не довів суду обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Натомість відповідач послідовними та обґрунтованими запереченнями та поданими в справу доказами спростував повністю позовні вимоги.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позову у зв`язку з відмовою в позові слід покласти на позивача (стаття 141 ч.1 ЦПК України).

Керуючись статтями 263-265, 268, 273 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати віднести на позивача.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 06.10.2023.

Суддя: В. П. Кривка