Провадження № 2/686/6120/23
УХВАЛА

11 жовтня 2023 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

Мазурок О.В., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районні Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арештів з нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районні Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арештів з нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позивач був боржником у ВП № 19138878, щодо примусового виконання постанови Хмельницького міськрайоннного суду від 30.04.2010 року у справі №2-3824, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ОСОБА_2 в сумі 38245,00 грн.

Постановою державного виконавця від 01.06.2010 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 , який позивач просить зняти.

21.05.2015 року виконавче провадження №19138878 було завершено на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися

безрезультатними).

Частиною 5 ст.47 вказаного Закону ( редакції чинній станом 2015 рік) передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( від 2червня 2016 року № 1404-VIII) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно достатей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В пункті 5 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 вказано, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник цивільного провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставіпункту 1 частини другої статті 122 ЦПК, а, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 205 ЦПК.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, тому у відкритті провадження по даній цивільній справі слід відмовити та роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, в порядку ст. ст.447,448 ЦПК України.

Керуючись 1 ч. 2 ст.186, ст. ст.260,353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районні Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арештів з нерухомого майна.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, в порядку ст. ст.447,448 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: