КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Волкова С.Я.
Єдиний унікальний номер справи № 201/5064/20-ц
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє адвокат Істамова Ірина Володимирівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 12 липня 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції було скасоване, стягнуто заборгованість за кредитним договором, судові витрати. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року рішення апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року змінено в частині обґрунтування відмови у позові АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з цим, у період з 01 листопада 2017 року по 01 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на користь банку було стягнуто 16 170,68 грн.

Позивач зазначав, що вказані грошові кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню.

Крім того, позивач вказував, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких за період з 06 листопада 2017 року по 31 травня 2020 року складає 4 647,22 грн, розмір інфляційних втрат за цей же період - 2 038,69 грн, три проценти річних - 839,27 грн.

Також позивач вказував, через дії відповідача не має можливості користуватися та розпоряджатися своїми грошовими коштами, у результаті порушення його законних прав йому заподіяно моральну шкоду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 170,68 грн, проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 4 647,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 038,69 грн, три проценти річних у розмірі 839,27 грн, 10 000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2020 року позову заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 170,68 грн, проценти за користування безпідставно набутими грошовими коштами у розмірі 4 647,22 грн.

В задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в прибуток держави 840,80 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що спірні грошові кошти не є безпідставно набутими в розумінні ст. 1212 ЦК України, оскільки були стягнуті в межах виконання судового рішення, яке на час здійснення такого стягнення було чинним. Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскільки спірні правовідносини врегульовано нормами процесуального права щодо повороту виконання судового рішення, а не положеннями ЦК України щодо повернення безпідставно набутих коштів. Зазначає, що питання повернення спірних коштів вже вирішене ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року по справі № 202/449/14-ц.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надходили.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення грошових коштів у розмірі 33 695,86 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що протягом січня 2014 року - грудня 2019 року в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/449/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 12 липня 2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції було скасоване, стягнуто заборгованість за кредитним договором, судові витрати. Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року рішення апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року змінено в частині обґрунтування відмови у позові АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 22-32).

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 2878-3630/П-04/8-0400/20 від 13 березня 2020 року, за період з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року на підставі постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 29 вересня 2017 року з ОСОБА_1 стягнуто 14 518,80 грн (а.с. 34).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України та мотивував своє рішення тим, що правова підстава, на якій були набуті стягувачем грошові кошти у сумі 16 170,68 грн, на теперішній час не існує.

Колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ч. 2, 5 - 7, 9, 10 ст. 444 ЦПК України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. За подання заяви про поворот виконання судовий збір не сплачується. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 3-рп/2011 поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

Тлумачення статті 1215 ЦК України свідчить, що вона є нормою матеріального права, а відтак не може бути застосована у випадку розгляду питання про поворот виконання рішення.

Вказаний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2019 року у справі №569/15646/16-ц,де зазначила.

У даній справі спірні грошові кошти було стягнуто у межах виконання судового рішення, яке у подальшому було скасовано, а тому, вирішуючи зазначений спір, судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України.

При цьому, місцевим судом також не було враховано, що питання повернення спірних коштів вже вирішене ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2021 року, якою частково задоволено заяву ОСОБА_1 та допущено про поворот виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2017 року по справі №0202/449/14-ц.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вимог до приватного виконавця - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» слід компенсувати понесені судові витрати у розмірі 126,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», в інтересах якого діє адвокат Істамова Ірина Володимирівна, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про повернення безпідставно набутих грошових коштів та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Компенсувати акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати у розмірі 1261 гривень 20 копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова