27.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/3760/23
Справа № 205/3760/23
Провадження № 2/205/1786/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

при секретарі Бондар В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 з 18 січня 1996року. В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 05 січня 1996року позивач разом з його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сестрою ОСОБА_2 - вселились в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордера №15 від 05.01.1996р. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача. Позивач ,з моменту реєстрації та вселення в вказану квартиру, разом з сестрою користуються вказаним житловим приміщенням: здійснюють ремонтні роботи, сплачують всі комунальні послуги, утримують в належному житловому вигляді, а тому вважає ,що має право користування квартирою. Всі платежі за комунальні послуги зроблені від імені позивача. На даний час у позивача виник намір приватизувати вказану квартиру , для чого необхідно переоформлення особистого рахунку, провести зміни у договорі найму житлового приміщення ,та визнати за ним право користування зазначеною квартирою. Для вирішення вказаних питань позивач звернувся до Дніпровської міської ради яка є балансоутримувачем вказаного будинку і надає дозвіл на зміну договору найму. Однак, позивачу було відмовлено у задоволенні його звернення оскільки ордер виданий на квартиру в гуртожитку, також було рекомендовано звернутись до суду в разі незгоди з рішенням Дніпровської міської ради. Позивач вважає, що відповідач порушив його право на житло, його законні інтереси, зазначене квартира ніколи не була кімнатою у гуртожитку у зв`язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом, який просив задовольнити.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2023р. відкрито провадження у вказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2023р. було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів- витребуваного у Комунального підприємства «Дніпровське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради інвентаризаційну та правову справу на будинок АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скочко О.А. надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують наполягають на їх задоволені.

Представник Дніпровської міської ради Дика Н.В. надала до суду письмову заяву , в якій просила провести розгляд цивільної справи без представника ДМР, ухвалити рішення у відповідності до чинного законодавства.

Третя особа, яка не заявляє позовних вимог ОСОБА_2 надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст. 13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК).

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії»(Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) мети, досягнення якої передбачається, та засобів, які використовуються для її досягнення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. U.K, 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986) так і на наймача (рішення в справі Larkos v Cyprus, 18.02.1999).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України).

Між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються нормами Житлового кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Житлове законодавство покликане сприяти забезпеченню права громадян на житло, ефективному використанню та охороні житлового фонду. Завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин (ст.2 ЖК). Право на житло забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі (ст.1 ЖК).

Гарантованому ст. 9 ЖК України праву громадян на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення, кореспондує обов`язок використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення (ч.1 ст.10 ЖК України).

Частиною четвертою статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 61 статей 64 та 65 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, які вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають Відповідно до ч.ч. 1. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно, або тимчасово.

Судом встановлено, що 05 січня 1996року ОСОБА_3 було видано ордер №15 на зайняття житлової площі в гуртожитку, а саме кімнати АДРЕСА_1 , житлова площа кімнати 18 кв.м. Ордер був виданий на підставі сумісного рішення адміністрації і об`єднаного комітету профспілки тресту «Дніпроміськбуд» від 03 січня 1996року №6. Склад сім`ї : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с.9)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції 12 січня 2015року було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 (а.с.11)

Згідно довідки виданої ЖЕП №25 ДМР ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 18.01.1996року (а.с.12)

На підтвердження доводів щодо утримання житла та сплати комунальних послуг позивач надав до суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресом: АДРЕСА_3 . Платник ОСОБА_1 (а.с.15-21)

Позивачем було надано до позову відповідь, за підписом начальника Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №25» Дніпропетровської міської ради від 08.04.2015р. №479- в якому останній повідомляє, що на баланс КВЖРЕП Ленінського району, будинок АДРЕСА_2 передано з 17.04.2006р. згідно рішення №4013 від 03.10.2005року. На баланс вказаний будинок передавався як житловий, а не гуртожиток(а.с.22)

ОСОБА_1 07 жовтня 2022року було видано технічний паспорт на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с.21-33)

Згідно відомостей з КП «Дніпровське БТІ» ДМР від 02.08.2022р. станом на 21.12.2012р. в інвентаризаційній справі відсутні відомості, щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та за будь-якою іншою особою. Житловий будинок по АДРЕСА_2 , в який увійшла квартира АДРЕСА_4 зареєстрований за Комунальним виробничим ЖРЕП Ленінського району на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 03.10.2005р. за №4013 та 21.09.2006р. за №3678, про що зроблено запис в обліковій книзі №43-ЖЮ за реєстровим №3333-24. Відомості про самочинне переобладнання квартири відсутні(а.с.34)

Зазначені відомості підтверджені копією вказаного рішення виконавчого комітету ДМР №4013 від 03.10.2005р., додатком до вказаного рішення з зазначенням передачі на баланс житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.35-38)

Згідно довідки про склад сім`ї №1487 виданої Департаментом адміністративних та дозвільних процедур ДМР- ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 значиться як наймач, ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 18.01.1996р. (а.с.39)

З відповіді Департаменту житлового господарства ДМР від 23.03.2023р. №3/16-3955 ,наданої ОСОБА_1 на його заяву про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого житлового приміщення за адресом : АДРЕСА_3 ється,що позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви. В обгрунтування відмови ДМР повідомила, що з копії наданого ордеру вбачається, що ордер був виданий на зайняття жилої площі у гуртожитку, згідно відомостей з КП «Дніпровське БТІ» зазначеному будинку надано статусу житлового , і оскільки надана копія ордеру суперечить статусу займаного приміщення ДМР відмовила позивачу в підготовці проекту рішення виконавчого комітету про зміну умов договору найму. Рекомендовано звернутись до суду у разі незгоди з зазначеною відповіддю.(а.с.40).

Виходячи з наведеного судом встановлено, що позивач був вселений до квартири АДРЕСА_1 ,як член сім`ї наймача ,а саме як малолітній син, ще 18.01.1996р. Цей факт підтверджено копією ордера та довідками про склад сім`ї . Батько, як наймач , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач не був знятий з реєстрації даного житлового приміщення, постійно мешкає в вказаній квартирі, несе витрати по утриманню квартири, права власності на спірну квартиру не оформлено.

Згідно ст.810 ЦК України - за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ст.814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Згідно ч.1 ст.816 ЦК України - у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом.

Згідно ст.824 ЦК України - на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Право користування житловим приміщенням це право жити у такому приміщенні, користуватися комунальними послугами на законодавчих підставах.

Як вже було сказано вище, всі члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користуватися ним на рівні з його власником.

Документ, що підтверджує право користування житловим приміщенням - це ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, що набрало законної сили, про надання особі права на вселення в житлове приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів, що він постійно проживає та користується квартирою АДРЕСА_1 з 05 січня 1996року, підставою права користування є ордер,, позивач був вселений у квартиру як член сім`ї наймача, основний наймач- батько позивача помер, а тому до зазначених правовідносин можливо застосувати вимоги ст. 824 ЦК України.

Стосовно житлового статусу будинку АДРЕСА_2 суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається , що будинок АДРЕСА_2 має статус житлового будинку, а не гуртожитку . Зазначена будівля була передана житлово експлуатаційному підприємству на баланс як житловий будинок і значиться в технічній та обліковій документації як житловий будинок, а не гуртожиток. Інших об`єктивних даних про зміну статусу будинку , чи набуття статусу гуртожитку стороною відповідача не надано та не знайшло свого підтвердження письмовими матеріалами справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України)

Суд оцінивши та дослідивши докази надані сторонами, а також у їх сукупності вважає, що позивачем ОСОБА_1 наведено достатньо доказів на підтвердження того, що його житлове право на користування саме квартирою у житловому будинку порушено та потребує захисту, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та суд вважає, що слід визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 з 18 січня 1996року

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст.1,2,9,61,64,65 ЖК України, ст.ст.15,16 379 ,810,816,814,824 ЦК України, ст. ст. 12,81, 89, 130,141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 073,63 грн. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач Дніпровська міська рада, , юридична адреса: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 75;

третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя Федотова В. М.