Провадження № 22-ц/812/994/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 жовтня 2023 року м. Миколаїв

справа № 489/1656/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником - адвокатом Сідєльніковою Єлизаветою Ігорівною, на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 11 липня 2023 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивач зазначав, що 25 березня 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Комсомольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис №76. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає з ним та перебуває на його утриманні. Як вказав позивач, подружні відносини з відповідачкою не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та їхній шлюб існує лише формально. На думку позивача, подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, та інтересам дитини, тому просив його розірвати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2023 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Комсомольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 25 березня 2005 року, актовий запис № 76. Стягнуто з ОСОБА_2 1073 грн 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сідєльнікова Є.І., посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що відповідачка не була повідомлена про розгляд справи, ні позовної заяви, ні ухвали про відкриття провадження, ні судової повістки не отримувала, про оскаржуване рішення дізналася випадково, отримавши 06 серпня 2023 року копію рішення. Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відтак відповідачка не мала можливості подати заперечення проти позову, чим порушено її право на справедливий суд. Вважає також, що суд першої інстанції безпідставно прийняв та розглянув позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає в с. Степанівка Херсонської області, що по територіальній підсудності відноситься до повноважень Херсонського міського суду. Окрім цього суд не встановив за допомогою належних та допустимих доказів, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, не уникнув формалізму при вирішенні позову про розірвання шлюбу, не з`ясував повно та всебічно фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову. Представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що відповідачка вважає, що сім`ю можливо зберегти. Позивачем приховано фактичні обставини справи, зокрема, що вони постійно проживають в с. Степанівка в одному будинку, продовжують вести спільне господарство, мають спільний бюджет між ними існують подружні взаємні права та обов`язки і регулярно ведуться розмови про майбутнє їх дитини.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явились.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Сідєльнікова Є.І. подали заяви про розгляд справи без їх участі, апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 про день, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 березня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що Комсомольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 76. Сторони мають спільну непонолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд першої інстанції дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ані в апеляційній скарзі, ані в заяві до апеляційного суду про розгляд справи за відсутністю відповідача під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 не просила вжити заходи для примирення, а тому посилання представника відповідачки в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 бажає зберегти сім`ю із позивачем, неможна вважати обґрунтованими.

Також колегія суддів враховує, що з часу звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом у квітні 2023 року і до теперішнього часу примирення сторін не відбулось.

За таких обставин висновок суду про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам позивача, а відмова суду в розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування ОСОБА_1 до шлюбу проти його волі.

Наявність обставин, за яких відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія позовної заяви разом із ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва про відкриття провадження та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження від 18 квітня 2023 року була направлена судом на адресу відповідачки: АДРЕСА_1 , проте вказана кореспонденція повернулась до суду з відміткою пошти про причину її невручення адресату - «за відсутністю адресата за вказаною адресою» (а.с. 20). ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначала, що за даною адресою вона зареєстрована і проживає. Отже з огляду на приписи п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд першої інстанції належним чином повідомив відповідачку про наявність судового провадження за позовом ОСОБА_1 до неї про розірвання шлюбу.

Посилання апеляційної скарги на те, що вказана справа була розглянута у спрощеному провадженні не є підставою для скасування оскаржуваного рішення , оскільки відповідно до положень ст. 19, 274 ЦПК справи про розірвання шлюбу можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом територіальної юрисдикції (підсудності) при розгляді даного спору.

Так, за змістом ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти.

Згідно довідок про взяття на облік ВПО місцем проживання/перебування позивача ОСОБА_1 та його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено АДРЕСА_2 (а.с. 8, 10), що є територією Інгульського району м. Миколаєва, а тому з огляду на обрану позивачем підсудність даної справи розгляд її Ленінським районним судом м. Миколаєва не порушує правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

За такого, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - адвокатом Сідєльніковою Єлизаветою Ігорівною, залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2023 року