Справа № 462/5475/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

19 жовтня 2023 року м.Львів

Суддя Залізничного районного суду м.Львова Колодяжний С.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Львові без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

МТСБУ 20.07.2023 року звернулося в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_1 22176,13 грн. страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.03.2016 року на вул.Липинського, 46 у м.Львові, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Ford», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Ford», номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 19.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18.10.2017 року постанову Залізничного районного суду м.Львова від 19.06.2017 року скасовано, а провадження у справі закрито, у зв?язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП. Відповідно до Висновку №45 від 17.04.2016 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Ford» становить 21629,13 грн. 30.11.2018 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 завдані відповідачем збитки внаслідок ДТП у розмірі 21629,13 грн. Оскільки на момент завдання шкоди потерпілому цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів ст.38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача у розмірі 21629,13 грн. на підставі ст.1191 ЦК України. За наведеного, просить стягнути з відповідача 21629,13 грн. страхового відшкодування та 547 грн. витрат на послуги аварійного комісара.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, дослідивши подані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 26.03.2016 року о 07.20 год. на вул.Липинського, 46 у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Ford», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 19.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та справу закрито у зв?язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.5).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Ford», номерний знак НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с.16).

Відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована відповідно до Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.18).

28.03.2016 року ОСОБА_2 звернулася до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.13-14).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/7947772 (а.с.17).

Згідно висновку №45 експертного автотоварознавчого дослідження від 17.04.2016 року (а.с.20-46) вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford Fiesta», номерний знак НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , після його пошкодження в ДТП 26.03.2016 року, з врахуванням особливостей його стану та пошкоджень, які виявлені на момент огляду 12.04.2016 року, в цінах станом на час проведення дослідження, без врахування ПДВ становить 21629,13 грн.

Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об?єднанням страховиків, які здійснюють обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Згідно з п.39.2.1. ст.39 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Пунктом 41.1 а) ст.41 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як було встановлено, відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди не виконав вимоги вищевказаного Закону України та не мав чинного договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

31.07.2017 року ОСОБА_2 звернулася до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.62).

На підставі наказу №11032 від 29.11.2018 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_2 за шкоду заподіяну в результаті ДТП у розмірі 21629,13 грн. (а.с.68), що підтверджується платіжним дорученням АТ «Укрексімбанк» №1014424 від 30.11.2018 року (а.с.69).

Окрім того, відповідно до платіжного доручення №1704/16рв від 01.06.2016 року позивачем оплачено послуги аваркома (експерта) по справі №32291, згідно рахунку №1704/16 від 17.04.2016 року у розмірі 547 грн.

Також встановлено, що постановою Апеляційного суду Львівської області від 18.10.2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Сологуб А.М. задоволено частково, постанову судді Залізничного районного суду м.Львова від 19.06.2016 року щодо ОСОБА_1 , якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП скасовано, а провадження у даній справі про адміністративне правопорушення щодо останнього закрито у зв?язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.6-9).

При цьому, слід зазначити, що скасувавши постанову Залізничного районного суду м.Львова від 19.06.2017 року апеляційний суд закрив провадження у справі не на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення), а у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного суду від 29.04.2020 року у справі №686/4557/18;від 28.09.2022 року у справі №727/182/21.

Крім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.05.2022 року, яке постановою Львівського апеляційного суду від 28.04.2023 року залишено в силі, в задоволенні позову МТСБУ до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 про повернення безпідставного набутого майна. Рішення набрало законної сили 28.04.2023 року.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов?язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували розмір завданої шкоди ОСОБА_2 на суму 21629,13 грн.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому, у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідач ОСОБА_1 відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; регрес застосовується після припиненні зобов?язання з відшкодування шкоди.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред?явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов`язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов?язанні.

У справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином враховуючи, що на момент ДТП у відповідача був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 21629,13 грн. та 547 грн. витрат на послуги аварійного комісара, а також те, що відповідач на час розгляду справи сплачену позивачем суму коштів не відшкодував, то відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування, тому суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 2684 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.4).

На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 22176,13 грн. страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 2684 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м.Київ, Русанівський бульвар, буд.8, , р/р НОМЕР_5 в АТ Укрексімбанк м.Києва;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Текст судового рішення складений 19.10.2023 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний