Справа № 570/5144/23
Номер провадження 2/570/1238/2023
У х в а л а

23 жовтня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гнатущенко Ю.В., перевіривши виконання вимог статтей 175-177 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, -

в с т а н о в и в :

До Рівненського районного суду надійшла вказана позовна заява.

1) Представник позивача адвокат Остапенко В.С. у позові про поділ в натурі нерухомого майна, яке знаходиться у спільній частковій власності просить: 1) виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину земельної ділянки та 2) виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину садового (дачного) будинку, який розташований на цій земельній ділянці, 3) стягнути з відповідача на свою користь судові витрати 1073,60 грн.

За сторонами визнано право приватної власності на 1/2 частину обох вищевказаних об`єктів нерухомого майна та припинено право спільної сумісної власності подружжя.

Позовна заява за змістом і формою повинна відповідати ст. ст.175 - 177 ЦПК України.

При вирішенні питання прийняття позовної заяви до розгляду виявлено, що позовна заява не відповідає усім указаним вимогам із наступних підстав.

Позовна заява містить дві самостійних вимоги майнового характеру: 1) виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину земельної ділянки та 2) виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину садового (дачного) будинку, який розташований на цій земельній ділянці.

У позовній заяві не зазначено ціни позову, враховуючи, що позов у частині вимог щодо виділу частки нерухомого майна в натурі підлягає грошовій оцінці, яка визначається вартістю такого майна (п. 2 ч. 1ст. 176 ЦПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 358 від 21.08.2014 року «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» визначено, що оціночною вартістю для нерухомості є її ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав. Підтвердженням такої вартості слугує звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки.

Матеріали позовної заяви не містять посилання на докази, які б відображали дійсну вартість часток нерухомого майна, які позивачка просить виділити їй в натурі, що в свою чергу виключає можливість визначити реальну ціну позову і, як наслідок, визначення точної суми судового збору, що підлягає до сплати.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Відповідно до п. а п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Документ, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору це звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Механізм проведення оцінки нерухомого та рухомого майна для цілей обчислення судового збору та інших обов`язкових платежів визначений Постановою Кабінету Міністрів України "Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» від 21.08.2014 № 358.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом необхідно розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Позивачка вказує на немайновий характер позову та додає квитанцію про сплату судового збору на суму 1084 грн, проте в позовній заяві слід вказати ціну позову, яка відповідає фактичній (ринковій) вартості спірного майна на день звернення до суду, надати суду звіт про оцінку об`єкта нерухомого майна про виділ частки в натурі на який заявлено позовну вимогу та оплатити судовий збір.

Позивачу необхідно визначити дійсну вартість нерухомого майна, що підлягає виділу в натурі та сплатити судовий збір за ставкою, визначеною ЗУ "Про судовий збір" для позовних вимог майнового характеру, доплативши різницю між сумою фактично сплаченого судового збору.

2) Позивачка просить суд виділити частку в натурі, із нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності з відповідачем.

Відповідно до вимог статей 355 та 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно частин 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З позовної заяви вбачається, що між сторонами рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.01.2023 здійснено поділ майна подружжя, визнано за сторонами право приватної власності на 1/2 частину майна (1/2 частину земельної ділянки та 1/2 частину садового (дачного) будинку) та припинено право спільної сумісної власності.

Однак позовна заява не містить виклад обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги; та не зазначає доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме відомостей щодо реєстрації права власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину садового (дачного) будинку, які позивачка просить виділити їй в натурі.

Відповідно до положень статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.175, 176, ст.ст. 177, 185 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі нерухомого майна, яке знаходиться в спільній частковій власності - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення даної ухвали .

В разі не усунення зазначених в ухвалі недоліків заява вважатиметься неподаною і повертатиметься позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гнатущенко Ю.В.