Справа № 645/2324/23
Провадження № 2/645/1030/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 жовтня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Іващенко С.О..

за участю секретаря судового засідання Пастушенко К.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк»» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № DNH4KP12490917 від 14.04.2006, яка, станом на 13.04.2023 складається складає 30200,03 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог, зазначає те, що відповідно до укладеного договору про іпотечний кредит № DNH4KP12490917 від 14.04.2006 відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 3521,69 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у заяві. У порушення норм закону та умов договору, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 13.04.2023 має заборгованість 63271,42 грн., яка складається з :2975,70 грн. заборгованість за кредитом; 27139,03 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 33156,69 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Керуючись правом не вимагати від боржника повної суми заборгованості, просив стягнути з відповідача 2975,70 грн заборгованості за кредитом, 27139,03 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 85,30 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Всього просив стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30200,03 грн та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 08.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності , в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст. 280,287,288 ЦПК України- заочно.

Частиною 1ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3ст. 131 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідачка не скористалася наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутності до суду не надходило. Відповідачкою не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.

Беручи до уваги ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідачка обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки.

Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачки та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

З матеріалів справи судом встановлено, що 14 квітня 2006 року відповідач ОСОБА_1 заповнила анкету позичальника та заяву позичальника № DNH4KP12490917 від 14.04.2006, згідно з якою отримала у кредит грошові кошти.

В анкеті позичальника та заяві позичальника відповідач зазначила персональні дані, підтвердила бажання отримати послуги банківські послуги з надання кредиту, також підтвердида, що погоджується з тим, що дана заява позичальника разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складають кредитно-заставний договір, умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та банком договір надання банківських послуг.

За умовами заяви позичальника відповідачу надано кредит у розмірі 3521,69 грн на строк 12 місяців по 16 квітня 2007 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісія, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «10» по «17» число кожного місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 335,45 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.(а.с. 10)

Надані представником позивача «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», містять загальні умови надання банківських послуг у виді кредиту в АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі умов кредитування (а.с. 11-14).

Відомості про затвердження уповноваженим органом банку редакції «Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», копію яких додано представником позивача до позовної заяви вказаних, а також дату актуальності наданих Умов відсутні.

З даних виписки про рух коштів за рахунком ОСОБА_1 , сформованої банком за період з 14 квітня 2006 року до 13 квітня 2023 року, вбачається, що нарахована банком заборгованість складається з використаних відповідачем кредитних коштів, а також нарахованих поточних та прострочених відсотків за користування кредитом та пені (а.с. 8-9).

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що залишок поточної заборгованості станом на 13.04.2023 за наданим кредитом (тіло кредиту) становить 2975,70 грн, залишок заборгованості за простроченими відсотками становить 27139,03 грн, заборгованість по пені становить 33156,69 грн. Заборгованість, визначена в розрахунку до стягнення становить 30200,03 грн та складається з заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) у розмірі 2975,70 грн, загального залишку заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 27139,03 грн, загальної суми нарахованої пені у розмірі 85,30 грн.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі частини першої статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

На підставі положень статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Факт виявлення бажання відповідача на отримання кредиту у розмірі 3521,69 грн, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за його користування, а також строк кредитування були викладені у підписаній відповідачем заяві позичальника.

Відповідач користувався наданими банком коштами, про що свідчить рух коштів по картковому рахунку, згідно з наданою випискою банку. Вказані обставини ним не спростовані.

Таким чином суд дійшов висновку, що між сторонами в письмовій формі погоджені розмір кредиту, порядок його надання та погашення, розмір та порядок сплати процентів за його користування, а також строк кредитування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач обізнаний про наявність заборгованості за кредитом та її розмір, відомостей про її погашення та жодних заперечень щодо позову суду не надав, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3521,69 грн, що визначений у розрахунку заборгованості, є обґрунтованими.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту в розмірі, стягнути заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 27139,03 грн.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вказаних вимог суд виходить з наступного.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 28 листопада 2018 року у справі № 713/1245/17, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до умов, погоджених у заяві позичальника, сторони встановили термін кредитування до 16.04.2007. Кредитні кошти відповідачем після спливу терміну кредитування не використовувалися.

Таким чином строк кредитування сплив 16.04.2007.

З урахуванням умов кредитування, згідно даних розрахунку заборгованості, наданої представником позивача, станом на 17.04.2007, відповідач мала заборгованість за поточними та простроченими відсотками у розмірі 1326,27 грн. Зазначена сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача. Нарахування банком відсотків після вказаного строку є безпідставним.

Вимог про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог банку про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 85,30 грн суд дійшов наступних висновків.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, станом на 13.04.2023, посилався на «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», копія яких додана до позовної заяви.

Проте, позивачем не надано доказів, які б підтвердили ті обставини, що надані «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» є додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви про надання кредиту.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву позичальника від 14 квітня 2006 року, а також те, що вказані документи, на момент отримання кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (зокрема, пені), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Зазначення в заяві позичальника про ознайомлення відповідача з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на яку посилається банк.

За таких обставин, без надання доказів, що підтверджують конкретні запропоновані відповідачу «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», надані банком «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

До вказаних правовідносин суд не може застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» не містять ознак публічного договору.

Крім того, дані про дату, на яку були актуальними надані представником позивача Умови, у матеріалах справи відсутні, суду могла бути надана редакція Умов, що є найбільш сприятливою для задоволення позову.

Зазначення в заяві позичальника про згоду ОСОБА_1 на те, що така заява, разом з «Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», складають кредитний договір, не свідчить про укладення договору кредитування та дотримання його форми, оскільки в заяві позичальника не відбулася фіксація волі сторін договору кредитування та його змісту щодо сплати пені.

Заява позичальника, підписана відповідачем, не містить умов договору щодо розміру, порядку нарахування та погашення штрафних санкцій та комісії, що свідчили б про фіксацію волі сторін договору кредитування.

Сама по собі підписана заява позичальника, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують погодження сторонами розміру, порядку нарахування та сплати комісії та пені, не може бути підставою для стягнення комісії та пені за невиконання кредитного договору.

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 85,30 грн.

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2975,70 грн, та відсотків в межах терміну кредитування у розмірі 1326,27 грн ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, тому є доведеними.

Вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками, нарахованими після закінчення терміну кредитування, а також пені у розмірі 85,30 грн є необґрунтованими.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 382,33 грн (2975,70+1326,27 =4301,97 х 2684/ 30200,03).

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DNH4KP12490917 від 14.04.2006 в розмірі 4301 (чотири тисячі триста одну) гривень 97 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 382,33 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , рах. № НОМЕР_1 , МФО № 305299, місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя