П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 2-2223/2008

Провадження № 22-ц/4815/564/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Дужич С.П.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

26 травня 2008 року у м. Рівне

Рівненської області

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

за участі: ОСОБА_3 та представника Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради Борисової Ірини В`ячеславівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

До Рівненського міського суду звернувся ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ) з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що він є власником нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 . З метою покращення житлових умов він відповідно до дозволу на будівництво та згідно з виготовленим проектом здійснив його реконструкцію, перетворивши нежитлове приміщення у квартиру. Ця реконструкція була проведена виключно за його кошти, з огляду на що він вважає, що спірний об`єкт належить йому на праві власності. Внаслідок того, що відповідач не брав участі у здійсненні реконструкції і необхідних грошових коштів на її фінансування не вносив, тому вважає відсутніми і підстави для визнанню за нею права власності на спірну квартиру.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 38, 8 м2, з яких житлова 15, 1 м2, допоміжна 23, 0 м2.

У поданій апеляційній скарзі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради як особа, яка не брала участі у справі, покликається на те, що оскаржуваним рішенням порушено майнові права територіальної громади в особі Рівненської міської ради, просить його скасувати в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 3, 4 м2.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про незаконність і необґрунтованість рішення, що полягало у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Вважає, що до складу спірного майна увійшли 3, 4 м2, що належать територіальній громаді на підставі відповідного свідоцтва на право власності від 31 серпня 2007 року. За результатами приватизації між Комітетом з приватизації та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень на першому і другому поверхах загальною площею 69, 4 м2 в житловому будинку АДРЕСА_1 . За даними технічного паспорта, виготовленого Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" станом на 10 жовтня 2000 року, було приватизовано приміщення першого поверху площею 34, 4 м2 і приміщення другого поверху площею 35 м2. Як вказував позивач, нежитлові приміщення другого поверху площею 35 м2 було реконструйовано та переведено в житлове приміщення. При цьому визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 38, 8 м2. Нежитлові приміщення № АДРЕСА_3 згідно з технічним паспортом, виготовленим Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", загальною площею 3, 4 м2 перебувають на балансі заявника і входять до складу майна першого та другого поверхів загальною площею 98, 4 м2. Тобто це майно належить до комунальної власності Рівненської міської територіальної громади на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2007 року.

Отже, у ОСОБА_1 відсутні правові підстави набуття права власності на нежитлові приміщення загальною площею 3, 4 м2, адже спірні приміщення приватизовані не були, до складу майна, зазначеного в договорі купівлі-продажу від 28 березня 2001 року, не увійшли. Також і в інший спосіб спірне майно з власності територіальної громади у власність позивача не передавалося, що свідчить про незаконність привласнення комунального майна площею 3, 4 м2.

З огляду на це судом неправильно застосовано норми ст.ст. 15-16, 319, 328 ЦК України, а також порушено норми процесуального права, що передбачали обов`язковість участі у даній справі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року до участі у справі як правонаступника ОСОБА_1 залучено ОСОБА_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 26 вересня 2014 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір, за умовами якого продавець продав, а покупець купив квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) загальною площею 38, 8 м2, житлова 15, 1 м2, кількість кімнат одна. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвєєвою О.В. і зареєстровано в реєстрі за №2112.

Право на квартиру ОСОБА_1 набуто на підставі рішення Рівненського міського суду від 26 травня 2008 року за таких обставин.

За наслідками приватизації між Комітетом з приватизації Рівненської міської ради та ОСОБА_1 28 березня 2001 року укладено договір купівлі-продажу будівлі (споруди, приміщення) шляхом викупу. За цим правочином продавець продав покупцю нежитлові приміщення, що розташовані в підвалі, на першому та другому поверхах двоповерхової цегляної будівлі, яка прибудована до дев`ятиповерхового панельного житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 69, 4 м2. Характеристику будівлі наведено в технічному паспорті, який виданий Рівненським міським бюро технічної інвентаризації.

В технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" станом на 10 жовтня 2000 року, вказується про приватизацію приміщення першого поверху площею 34, 4 м2 та приміщення другого поверху площею 35 м2.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації за результатами інвентаризації від 25 квітня 2007 року, приміщення другого поверху №10 площею 1, 3 м2 та №11 площею 2, 1 м2 належали до комунальної власності територіальної громади м. Рівне. Ці ж приміщення відображені під №№1, 2 в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленому у червні 2014 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненське БТІ".

Спірні площі на момент приватизації ОСОБА_1 нежитлових приміщень загальною площею 69, 4 м2 позначені в технічному паспорті, виготовленому 10 жовтня 2000 року, як площі загального користування.

Нежитлові приміщення №№10 і 11 загальною площею 3, 4 м2 перебували на балансі Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та входять до складу майна першого і другого поверхів загальною площею 98, 4 м2 по АДРЕСА_1 . Дане майно належало до комунальної власності Рівненської міської територіальної громади на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 31 серпня 2007 року.

З виписки з матеріалів інвентаризаційної справи №37-ю від 12 квітня 2021 року видно, що територіальній громаді належать такі приміщення першого поверху: №І та №ІІ відповідно площею 1, 4 м2 та 1, 2 м2, №ІІІ площею 9, 8 м2; приміщення другого поверху: №10 площею 1, 3 м2, №11 площею 2, 1 м2, №13 площею 6, 1 м2, №14 площею 45, 1 м2, №15 площею 9, 3 м2, №16 площею 6, 9 м2, №17 площею 15, 2 м2. Усього загальна площа майна складає 98, 4 м2.

Між тим, рішенням Рівненського міського суду від 26 травня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено і визнано за позивачем право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 38, 8 м2, з яких житлова склала 15, 1 м2, допоміжна 23, 0 м2.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 2, 3, 11, 316, 317, 318, 319, 321, 324, 325, 327, 328, 331, 332 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення правовідносин і ухвалення оскаржуваного рішення, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Загальними засадами цивільного законодавства є:

1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини;

2)неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом;

3) свобода договору;

4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом;

5) судовий захист цивільного права та інтересу;

6) справедливість, добросовісність та розумність.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття парва власності не встановлена законом.

Переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов`язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість. Право власності на рухому річ, створену особою шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить, набувається власником матеріалу за його бажанням, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги, що у ОСОБА_1 не було підстав для набуття права власності на приміщення площею 3, 4 м2 , позначених в технічному паспорті, виготовленому Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" 10 жовтня 2000 року, як площі загального користування другого поверху, що складається із приміщення другого поверху №10 площею 1, 3 м2 та 311 площею 2, 1 м2 відповідно до технічного паспорта від 25 квітня 2007 року, виготовленого Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", а також №1 площею 2, 1 м2, №2 площею 1, 3 м2 відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 . Оскільки включення приміщень площею 3, 4 м2, які належали до комунальної власності, у загальну площу квартири АДРЕСА_2 , що була власністю ОСОБА_1 , здійснено без дозволу та без відповідного волевиявлення законного власника, тому рішення суду попередньої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Будь-яких об`єктивних і переконливих доказів про те, що внаслідок виготовлення (створення) особою нової речі або через створення нової речі шляхом переробки у ОСОБА_1 виникло право власності зокрема на частку приміщення площею 3, 4 м2 у квартирі АДРЕСА_2 , позивачем надано не було, а матеріали справи їх не містять.

Так, згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Норма частини першої ст. 367 ЦПК України вказує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому в іншій частині, що не оскаржувалася, колегією суддів судове рішення не переглядалося.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині згідно із пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є неповнота з`ясування обставин справи, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2008 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ) права власності на приміщення площею 3, 4 м2, позначених у технічному паспорті від 10 жовтня 2000 року, виготовленому Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", як площі загального користування другого поверху у квартирі АДРЕСА_2 , а саме приміщення другого поверху №10 площею 1, 3 м2 та №11 площею 2,1 м2 відповідно до технічного паспорта від 25 квітня 2007 року, виготовленого Комунальним підприємством "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", та №1 площею 2, 1 м2, №2 площею 1, 3 м2 відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_3 ) відмовити в цій частині позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О.Гордійчук

С.С.Шимків