Справа№592/3953/23
Провадження №2/592/1136/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого - судді Котенко О.А., за участю секретаря судового засідання Середницької І.О., представника позивача адвоката Шудренко Т.О., представника відповідача адвоката Грищук Д.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що з 03.07.2012 року по 01.12.2012 року вона ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ГУМАТ». На день звільнення з роботи вона працювала на посаді менеджера. Наказом №17/К від 01.12.2012 року вона була звільнена з роботи з 01.12.2012 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. За правилами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні позивачки не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані нею 10 днів щорічної відпустки, як це передбачено Законом України «Про відпустки» за відпрацьованих 5 календарних місяців. Отже, враховуючи вимоги ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» та кількість відпрацьованого часу, відповідач повинен був нарахувати та виплатити працівнику у день звільнення компенсація за дні невикористаної відпустки. Відповідачем на день подання позову сума компенсації за невикористану відпустку не виплачена. В разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ТОВ «ГУМАТ» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шудренко Т.О. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала повністю з зазначених в позові підстав, просила суд їх задовольнити. Додатково надала розрахунок, згідно з яким сума грошової компенсації за невикористану відпустку становить 247грн.70коп., виходячи з кількості днів відпустки 10 днів та середньоденної заробітної плати 24,77грн. Затримка розрахунку при звільненні становить 127 місяців.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» - адвокат Грищук Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до наказу директора ТОВ «ГУМАТ» Сараєва М.В. від 01.10.2012 року №49 «Про зміни в організації виробництва та праці» у зв`язку із зміною в організації виробництва та праці на підприємстві було установлено не повний робочий день (2 години) згідно ст.32 КЗпП України для працівників підприємства, які працюють на даний момент та прийняті, окрім головного бухгалтера, починаючи з 01 жовтня 2012 року по 31 січня 2013 року. З вказаним вище наказом була під підпис ознайомлена ОСОБА_1 . Відповідно до наказу №2 від 10 квітня 2017 року ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду директора ТОВ «ГУМАТ» на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ГУМАТ». Однак, відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві. Таким чином, у зв`язку з тим, що фактично ОСОБА_1 працювала менше 6 місяців, то остання в силу ст.10 Закону України «Про відпустки» не мала права на щорічну відпустку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку із статтями 117, 237-1 КЗпП України за статтею 47 КЗпП України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Повний розрахунок по заробітній платі з позивачем було проведено у грудні 2012 року. Слід також зазначити, що адвокатський запит адвоката Пєхтєрєва Д.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , було направлено до відповідача 23.02.2022 року. У вказаному адвокатському запиті ставилося питання стосовно надання інформації щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , яка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ГУМАТ», а також чи було проведено товариством повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні. Таким чином, починаючи навіть з 23.02.2022 року ОСОБА_1 дізналася чи могла дізнатися (припустити) про порушене її право. Більш того, надане позивачем до позовної заяви доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №000-188 від 15.07.2022 року само по собі підтверджує той факт, що 15.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до безоплатної вторинної правової допомоги щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «ГУМАТ». Крім того, з наданого позивачем до позовної заяви копії адвокатського запиту від 29.07.2022 року вбачається, що адвокат Шудренко Т.О. в інтересах ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «ГУМАТ» з адвокатським запитом з метою підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді у справі щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «ГУМАТ». Таким чином, вважаємо, що перебіг строку звернення до суду за вирішенням спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в даному випадку почався з 23 лютого 2022 року (коли позивач дізналася про порушене чи можливе порушене її право) та сплив через три місяці - 25 травня 2022 року. Крім того, навіть якщо відраховувати тримісячний строк від дати звернення до Ковпаківського районного суду м. Суми 09.11.2022 року (по справі №592/8466/22, позовна заява була повернута позивачу), то також тримісячний строк звернення до суду сплинув. З цим позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 29 березня 2023 року, тобто із пропуском строку, визначеного статтею 233 КЗпП України. Таким чином, позивачем пропущені строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ГУМАТ» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з пропуском строку позовної давності та необґрунтованістю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Суд установив, що з 03.07.2012 року по 01.12.2012 року позивачка ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ГУМАТ», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.5-6).

Згідно з наказом №49 від 01.10.2012 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці на підприємстві установлений неповний робочий день (2 години) згідно ст.32 КЗпП України для працівників підприємства, починаючи з 01.10.2012 року по 31.01.2013 року (а.с.47). З цим наказом під підпис була ознайомлена ОСОБА_1 .

Наказом №17/К від 01.12.2012 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена з роботи з 01.12.2012 року за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідач заперечує право позивачки на отримання компенсації за невикористані нею дні щорічної відпустки, оскільки позивачка пропрацювала менше шести місяців у Товаристві. Позивачка має право на отримання грошової компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу.

При звільненні позивачки не була виплачена грошова компенсація за невикористані нею 10 днів щорічної відпустки відповідно до Закону України «Про відпустки» за відпрацьованих 5 календарних місяців. Доказів, що кількість невикористаних днів відпустки є іншою, відповідач суду не надав.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 із змінами (в редакції, що діяла на час звільнення позивачки) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи підприємця, менше року, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

Згідно з п.7 розділу ІУ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 із змінами (в редакції, що діяла на час звільнення позивачки) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахункового періоду виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Згідно з довідкою ТОВ «ГУМАТ» (а.с.57) середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 21грн.81коп., виходячи з сукупного заробітку за період серпень-листопад 2012 року (2638,56грн.) та кількості календарних днів за вказаний період 121 день. Зазначений розрахунок середньоденної заробітної плати повністю відповідає вищезазначеним нормам Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Аргументи представника позивачки щодо сумарного заробітку ОСОБА_1 3740грн. та кількості календарних днів 151 і відповідно середньоденної заробітної плати 24,77грн. (а.с.69) не підтверджені доказами.

Отже, сума грошової компенсації за 10 днів невикористаної відпустки становить 218грн.10коп. (21,81грн.х10).

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку в розмірі 218грн.10коп.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Середній заробіток не входить до структури заробітної плати, тому позивачка ОСОБА_1 мала право на звернення з позовом до суду в тримісячний строк з дня, коли дізналася про порушення свого права.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду більше, ніж через десять років після звільнення з роботи.

Адвокат Пєхтєрєв Д.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , надіслав запит до відповідача 23.02.2022 року стосовно надання інформації щодо середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , яка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ГУМАТ», а також чи було проведено товариством повний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні (а.с.51-52). Отже, з 23.02.2022 року ОСОБА_1 дізналася чи могла дізнатися (припустити) про порушене її право. Доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №000-188 від 15.07.2022 року адвокатом Шудренко Т.О. підтверджує той факт, що 15.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до безоплатної вторинної правової допомоги щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «ГУМАТ» (а.с.20). Крім того, з наданого позивачем до позовної заяви копії адвокатського запиту від 29.07.2022 року (а.с.7-8) вбачається, що адвокат Шудренко Т.О. в інтересах ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «ГУМАТ» з адвокатським запитом з метою підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді у справі щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «ГУМАТ».

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є в загальному доступі, та копії ухвали суду від 13.12.2022 року у справі №592/8466/22, наданої представником відповідача, вбачається, що ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.12.2022 року позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ГУМАТ» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні була повернута ОСОБА_1 , оскільки не були усунені недоліки позовної заяви за ухвалою суду від 14.11.2022 року. Позовна заява ОСОБА_1 у справі №592/8466/22 була подана до суду 09.11.2022 року.

Отже, позивачу протягом 2022 року було відомо про порушене право щодо виплати компенсації за невикористану відпустку. В лютому, в липні 2022 року адвокатами в інтересах позивачки надсилалися звернення до ТОВ «ГУМАТ». Останнє звернення позивачки до суду щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку до звернення з цим позовом, було 09.11.2022 року.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_1 пропущений тримісячний строк звернення до суду щодо вимоги про стягнення середнього заробітку. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення компенсації за невикористану відпустку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави 1073,60грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 2,12,13,76-81,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 218грн.10коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» на користь держави 1073грн.60коп. судового збору.

На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду. При оголошенні вступної та резолютивної частини судового рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГУМАТ» - м.Суми, вул.Тополянська,18, код ЄДРПОУ 37053168

Суддя О.А. Котенко