Справа № 638/8391/23
Провадження № 2/638/4192/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

за участю

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

24.07.2023 позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23.10.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг грошову сум 500 000 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США за курсом на день укладення договору та зобов`язалась повернути суму до 01.11.2022. Позивач зверталась до відповідача з вимогою про повернення коштів, одна до теперішнього часу відповідач не повернула кошти. Окрім того, позивачем нараховані 3% річних та інфляційні витрати, відповідно до 625 ЦК України, а також пеня. У зв`язку з чим ОСОБА_3 просить стягнути з ОСОБА_1 основну суму боргу у розмірі 731200 грн, 3% річних 14303,48 грн, інфляційні витрати 38080,90 грн, пеню 181297,54 та судові витрати.

26.07.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

26.07.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова забезпечено позов ОСОБА_3 , заборонено відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1

11.08.2023 відповідачем подано відзив, у обґрунтування якого зазначено, що з позовними вимогами, окрім суми основного боргу, не згодна. Від виконання зобов`язань ніколи не ухилялась. Договір позики було оформлено у мирний час, строк закінчення договору позики припадає на період існування воєнного станув Україні. Позивач весь час перебувала у м. Харкові та підтримувала зв`язок з позикодавцем. ОСОБА_3 у березні 2022 року виїхала до Німеччини. Позивач була готова провести розрахунок за договором позики, але другої сторони договору не було у м. Харкові. Позивач запропонувала грошові кошти віддати її матері, але відповідач не погодилась на це, бо такі дії протирічать п. 2 договору позики та не підтверджують повернення грошових коштів. Три відсотки річних, інфляційні витрати не підлягають задоволенню, оскільки з 24.02.2022 такі витрати списуються. Право застосування ст. 625 ЦК України виникає у позикодавця лише після 01.11.2022, а отже право на 3% річних, пені та інфляційних витрат відсутнє. Окрім того, відповідно до ст. 1050 ЦК України, стягнення неустойки (пені) передбачено виключно за неповернення своєчасно речей, визначених родовими ознаками, а не грошової суми. Також, позивачем надано роздруківки середнього курсу валют у банках з мережі Інтернет, що не відповідає вимогам закону. Позивач частково повертала грошові кошти. Так, у грудні 2021 передала суму 300 доларів США, у січні 2022 200 доларів, також у зазначений час ще передавались грошові кошти у гривні, близько 20000 грн. На початку воєнного стану на прохання ОСОБА_4 перерахувала через Альфа банк гроші у сумі 7000 грн. Загальний розмір повернутих коштів становить 1500 грн, для відповідача є незрозумілим чому позивач не зазначила повернуту суму у позові. Також відповідач звертає увагу, що у договорі позики зазначений неправильно еквівалент грошової суми у доларах. 500 000 грн є еквівалентно 20 000 доларам США, при цьому не зазначено яким курсом та якого банку керувались. З інформації, яка є у вільному доступі на сайті НБУ станом на 23.10.2021 зазначений офіційний курс 26,2918, що свідчить про те, що 500 000 грн станом на дату оформлення договору позики складає 19017,34 доларів США. У зв`язку з чим відповідач просила відмовити у задоволені позовних вимог.

Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти позову частково, зазначила, що готова була повернути позивачу кошти, проте її немає в України, а повертати будь-кому не хоче, адже це суперечить умовам договору. Не заперечує проти стягнення 500 000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позов частково, просила відмовити у його задоволені з підстав, викладених у відзиві, при цьому проти стягнення 500 000 грн не заперечувала.

Суд, вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що 23.10.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено догові позики, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Поддубною О.В.

П. 1 договору передбачає, що позикодавець ОСОБА_3 при укладенні договору передає у власність позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 500 000 гривень, що є еквівалентом 20 000 доларів США за курсом на день укладення договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві до 01.11.2022 позичену суму грошових коштів.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно із ч.1 ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони позичальника, а права лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики.

Приписами законодавства встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Стаття 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання ( статті 527-545 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України належне виконання зобов`язання це перед усім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

ст. 509 ЦК України передбачає, що кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що станом на день розгляду справи грошові кошти ОСОБА_3 не повернуті.

Отже, сума позики підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню суд виходить з наступного.

Згідно пункту 1 договору позики, позикодавець передала у власність позичальнику на грошові кошти у сумі 500 000 грн, що еквівалентно 20 000 доларів США.

Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні.

Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 500000 грн, вказана сума і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 757/21343/15-ц.

Окрім того, умовами договору передбачено зобов`язання повернення визначеної суми та не врегульовано питання щодо повернення грошових коштів у сумі, яка еквівалента долару США, не вказано який курс долара США до гривні взятий за основу при укладенні договору.

Також, судом не приймаються до уваги надані відповідачем докази, а саме повідомлення банку, яке видане ОСОБА_1 про те, що в АТ «Сенс банк» відкрито рахунок у валюті «гривня» та оформлено картку. З зазначеного рахунку перераховано кошти: 10.04.2022 3800 грн, 21.03.2022 5000 грн, 21.03.2022 5500 грн, 18.03.202 1000 грн, 08.03.2022 5500 грн, 05.03.2022 3000 грн, 04.03.2022 7000 грн.

Як зазначає відповідач у судовому засіданні кошти перераховані ОСОБА_3 у рахунок погашення заборгованості за договором позики.

Проте, з наданої довідки не вбачається, кому саме перераховані кошти та не вказано призначення платежу.

За правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Проте, 17.03.2022 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Загальновідомим є факт того, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.

Сторонами договору позики визначено, що строк повернення грошових коштів до 01.11.2022. Отже, право на нарахування 3% річних, пені та інфляційних витрат виникло після 01.11.2022, тобто під час діє воєнного стану. У зв`язку з чим ОСОБА_1 звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України з 24.02.2022, позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, пропорційно до задоволених вимог. Так позивачем заявлено вимоги у сумі 964881,92 грн, судом задоволено позов на суму 500 000 грн, що становить 51,8% від ціни позову. Отже, судовий збір підлягає стягненню у розмірі 51,8%, що становить 4998,10 грн (9648,80грн *51,8%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 509, 533, 524, 545, 526, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 500 000 грн, сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог 4998,10 грн, а всього 504 998 (п`ятсот чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 10 коп.

В іншій частині у задоволені позовних вимог відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023.

Сторони:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована АДРЕСА_3 .

Суддя: І.В. Семіряд