Провадження 2-о/127/509/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши в окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/30597/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

02.10.2023 року судом зареєстровано заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення: смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території України.

Ухвалою суду від 02.10.2023 року прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі № 127/30597/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення: смерті особи на тимчасово окупованій території України, яка розглядається за правилами ст. 317 ЦПК України та за участі заінтересованої особи - Відділу ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Заяву мотивовано тим, що батько заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красноярськ, громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Бахмут Донецької області, на тимчасово окупованій території України, під час ракетного обстрілу. Ракета влучила в будинок АДРЕСА_1 , в якому він проживав.

Свідком загибелі ОСОБА_2 був дідусь заявника ОСОБА_3 , 1948 р.н.

В державній реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть Відділ ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відмовив через відсутність документів, які є підставою для державної реєстрації смерті і які відповідають вимогам ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та розд. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні.

Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть батька згідно чинного Законодавства України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, пояснила, що її батько громадянин України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красноярськ, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Бахмут Донецької області, на тимчасово окупованій території України під час ракетного обстрілу. ОСОБА_2 знаходився в будинку АДРЕСА_1 , в який влучила ракета, від чого він загинув. Свідком загибелі батька був дідусь - ОСОБА_3 . Батька поховали сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на території цього ж будинковолодіння по АДРЕСА_1 . На даний час зв`язку із свідками немає, вони перебувають за межами України. Зауважила, що жодних оригіналів документів ОСОБА_2 та документів про його смерть немає, оскільки на тимчасово окупованій території офіційні органи не працювали. Відділ РАЦС відмовив у видачі свідоцтва про смерть батька, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявник громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась в м. Артемівськ Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 08.05.2023 року є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Батько заявника громадянин України ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красноярськ.

Дідусь заявника (батько ОСОБА_2 ) громадянин України ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Кузеєве Сухобузимського району Красноярського краю, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем проживання - в будинку АДРЕСА_1 на тимчасово окупованій території України. В під час ракетного обстрілу в будинок влучила ракета, від чого він загинув.

Будь-яких оригіналів документів про смерть ОСОБА_2 чи нотаріально посвідчених копій заявник не має.

Заявником надано ксерокопію першої сторінки паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

Свідком даної події стали ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6

ОСОБА_2 поховали в подвір`ї будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» регулюються відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, закон визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Частинами 1-3 статті 17 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі:

1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті;

2) встановлення у судовому порядку факту смерті;

3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

Смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

З 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року.

Згідно затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року N 309 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, м. Бахмут Донецької області (Бахмутська міська територіальна громада), з 24.02.2022 року є територією активних бойових дій.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки доказів про смерть особи на тимчасово окупованій території, оскільки інша можливість збору доказів смерті особи на тимчасово окупованій території наразі неможлива, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Станом на день розгляду судом даної справи смерть ОСОБА_2 у встановленому законами України порядку не зареєстрована через відсутність у ОСОБА_1 документів, які є підставою для державної реєстрації його смерті.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час уразі неможливості реєстрації органом державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява ОСОБА_1 розглядається Вінницьким міським судом Вінницької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до вимог частини 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Оцінюючи надані заявником докази, її пояснення, суд вважає необхідним встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Бахмут Донецької області.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 89, 315, 316, 319 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

заяву задоволити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Красноярськ, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Бахмут Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасники справи:

- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1

- заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 21009, м. Вінниця, вул. Замостянська, 26а.

Повне судове рішення складене 03 жовтня 2023 року.

Суддя: