КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/4231/22

12 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гусак О.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, скасування заборони відчуження майна,-

в с т а н о в и в:

В травні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, скасування заборони відчуження майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11 вересня 2009 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання.

Відповідно до умов п. 1 вказаного договору вона передала у власність відповідачу житловий будинок АДРЕСА_1 , а відповідач взяв на себе зобов`язання повністю утримувати її, забезпечувати їй необхідне харчування, одяг, необхідний догляд і медичну допомогу, вартість якої за домовленістю сторін становить 500,00 грн. щомісячно.

Вказує на те, що взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання відповідач не виконує, не звертає увагу на її потреби і стан здоров`я, не забезпечує харчуванням, медикаментами, не надає відповідного догляду.

Окрім того, відповідач у 2020 році здійснив нове будівництво поруч з її будинком АДРЕСА_1 , який перейшов йому за договором довічного утримання, встановив паркан, повністю відгородився від неї і взагалі перестав з нею спілкуватись.

З огляду на вище викладене, просила суд розірвати договір довічного утримання від 11 вересня 2009 року, посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г., зареєстрований в реєстрі за № 5-232 і скасувати заборону відчуження зазначеного в договорі житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровану в реєстрі за № 5-233.

02 вересня 2022 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, вказував на те, що доказів щодо невиконання або неналежного виконання договору з боку відповідача позивач не надає, зі змісту позовної заяви неможливо встановити, з якого ж часу умови договору, на думку позивача,перестали виконуватись. Зазначена в позові дата - 2020 рік, як дата будівництва нового будинку,не відповідає дійсності, адже вказаний будинок був введений в експлуатацію ще 6 листопада 2017 року. Крім того, незрозумілим є те, як це впливало на виконання договору довічного утримання. Зазначав, що сторони договору пов`язані не лише договірними відносинами, а й родинними, оскільки відповідач є сином позивачки, вони є сусідами, проживають поруч на одній земельній ділянці площею 0,0618 га, тому звісно, зміст договору не передбачав повної документальної фіксації його виконання. При цьому, з метою додаткового фінансового забезпечення, з боку відповідача було узгоджено пропозицію позивача щодо здачі в оренду частини будинку, який є предметом договору, тому майже протягом десяти років, разом з позивачем у даному будинку проживали орендарі, які щомісяця сплачували безпосередньо позивачу кошти за проживання. Отже,позивач, за рахунок фактичного власника майна мала додатковий дохід значно більший, ніж це передбачено договором, приблизно з листопада 2021 року. Позивач з незрозумілих причин почала створювати відповідачу перепони в спілкуванні, відмовлялась від отримання допомоги, демонстративно не забирала продукти, які відповідач або його дружина купували для неї щонеділі. В подальшому, позивач почала погрожувати, що незважаючи на сумлінне виконання відповідачем своїх договірних відносин та на родинні обов`язки, звернеться до суду і «все у відповідача відбере». Розуміючи, що дані погрози, незважаючи на їх необгрунтованість та безпідставність, можуть мати місце, відповідач 1 лютого 2022 року звернувся до позивачки з листом, в якому вимагав від неїне створювати штучні перешкоди та відкрити банківський рахунок, на який він зможе перераховувати кошти, передбачені договором. Пообіцявши це здійснити, позивач замість банківської установи звернулась до суду. Відтак, у відповідача дійсно виникла заборгованість за договором, за 10 місяців, але виключно внаслідок перешкоджання з боку позивачки,в тому числі,внаслідок відсутності в неї банківського рахунку та небажання його відкрити. За таких обставин, 31 липня 2022 року позивач вимушений був здійснити платіж, скориставшись послугами поштового відділення та погасити існуючу заборгованість. Таким чином, умови договору відповідачем виконані в повному обсязі і будуть виконуватись в подальшому. Крім того, враховуючи інфляційні економічні процеси, відповідач постійно пропонував позивачці документально закріпити збільшення суми щомісячного платежу, на що також не отримав відповіді. Відповідач виконує умови п. 10 договору, несе витрати по утриманню будинку, про що свідчать платіжні документи за споживання та транспортування газу та споживання електроенергії.

15 вересня 2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він зазначав, що саме відповідач має доводити відсутність факту порушення зобов`язань, позивачка свої обов`язки за договором виконала, передала у власність відповідача житловий будинок, а зобов`язання відповідача носять триваючий характер, тому саме він має слідкувати за належним їхвиконанням та виконувати умови договору протягом всього строку його дії. Додані відповідачем документи просплатуза газопостачання та електроенергію не доводять факту утримання будинку, та й сплата таких витрат на відповідача договором не покладалась, сторони договору є сусідами, проживають поруч на одній земельній ділянці, відповідачем побудований новий будинок, електропостачання та газопостачання до свого нового будинку відповідач провів, приєднавшись до мережі старого будинку. Здача позивачкоюв оренду будинку без згоди відповідача, жодними належними та допустимими доказами не підтверджена, позивач договорів оренди не укладала. У листі від 01 лютого 2022 року відповідач звертається до позивача як до третьої особи, а не як до матері, з якою він має тісні родинні зв`язки. Платіж у розмірі 5 000 грн відповідач здійснив на рахунок, відкритий на ім`я позивача вже після звернення нею до суду,в рахунок погашення заборгованості за 10 місяців.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г. зареєстрований в реєстрі за № 5-232.

Скасовано заборону на відчудження житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстровану в реєстрі за № 5-233 після набрання чинності даним рішенням.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1984 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 12 травня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що в договорі чітко не встановлено, яким саме чином набувач повинен передавати кошти, надавати їжу, як повинен здійснювати догляд і забезпечити медичну допомогу відчужувачу.

Вказує на те, що він виконував договір в повному обсязі, оскільки позивачка є його матір`ю і він не уявляє, як можна ставитись інакше до матері. Окрім того, він не міг брати з матері розписки про отримання від нього грошових коштів та продуктів.

На думку апелянта, судом першої інстанції здійснено спрощений підхід до вирішення даної справи і взято до уваги лише твердження позивача про те, що відповідач з 2009 року жодним чином їй не допомагав, не доглядав та жодних грошей не надавав.

Стосовно залишення в безкоштовне довічне користування позивачу житлового будинку зазначає, що виконання цього пункту договору не заперечується та визнається позивачем. Окрім того, в будинку проживає співмешканець позивачки, на проживання якого відповідач дозволу не надавав.

Стосовно зобов`язання повністю утримувати позивача, забезпечувати її необхідним харчуванням, одягом, необхідним доглядом і медичною допомогою зазначає, що він жодним чином не відмовлявся від взятих на себе зобов`язань, окрім того, під час судового розгляду, запропонував внести зміни до договору, а саме: збільшити розмір допомоги в 10 разів та встановити чіткий порядок виконання умов договору.

Вказує на те, що його адвокатом був поданий адвокатський запит від 09 серпня 2022 року № 090822 з метою встановити особливості орендних правовідносин між орендодавцем - ОСОБА_2 та її орендаторами в частині наявності укладених договорів та розмірів орендних платежів за останні п`ять років в житловому будинку АДРЕСА_1 .

У листі Дарницького РУ національної поліції України в місті Києві за № 10374/125/48/04-22 від 18 серпня 2022 року, наданого у відповідь на адвокатський запит зазначено, що позивачка категорично заперечує, що здавала літню кухню в оренду, бо це все майно відповідача, проте вже в своїх письмових поясненнях позивачка зазначає, що здавала людям для проживання літню кухню, яка відповідно до договору довічного утримання належить на праві власності йому. Вказане також зафіксоване в протоколі судового засідання від 24.01.2023 року, а вже в письмових судових дебатах представник позивача вказує, що літню кухню позивачка таки передавала людям в користування і отримувала за це 2000-2500 грн.

Зазначає, що відповідач ніколи не заперечував проти того, щоб позивачка здавала літню кухню в оренду, навіть пропонував брати трохи більше коштів за оренду, що підтверджено під час судових засідань і самою позивачкою.

Звертає увагу суду, що оскільки в договорі чітко не вказано як саме він зобов`язаний надавати допомогу в розмірі 500 грн., то необхідно взяти до уваги те, що позивачка здавала літню кухню, яка перебувала у його власності, в оренду та отримувала 2000-2500 грн. щомісяця, що в декілька разів перевищує розмір допомоги, яку він зобов`язаний був надавати їй відповідно до умов договору довічного утримання, тобто, позивачка за 5 років отримала 12 000,00 грн.

Вказує на те, що позивачка самостійно пересувається і жодного догляду, на відміну від осіб, які не можуть самі себе забезпечувати, не потребує. Вона рухома, сама себе обслуговує, вільно пересувається як по хаті, так і містом. Жодних доказів, що вона перебуває в стані, який передбачає якийсь спеціальний догляд, позивачкою не надано.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою квитанції на купівлю ліків, надані позивачем, які нібито підтверджують, що остання дуже хворіє, так як зазначені квитанції датовані жовтнем 2022 року та необхідність прийняття вказаних ліків позивачкою не підтверджено відповідними призначеннями лікаря.

Звертає увагу суду на те, що він через умисні дії позивачки станом на дату подання позову не міг протягом 10 місяців виконувати свої зобов`язання за договором, оскільки позивачка відмовлялась від їх прийняття.

24 липня 2023 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Якимчука Сергія Миколайовича до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначав, що договір довічного утримання, який є предметом розгляду даної справи містить положення як майнового так і не майнового характеру. Майнова вимога договору полягає в щомісячному утриманні позивачки, забезпеченні її необхідним харчуванням, одягом на суму 500,00 грн., а немайнова в забезпеченні необхідного догляду і медичній допомозі.

Зазначає, що на думку представника позивача, є незрозумілим на якій правовій підставі відповідач ототожнив здачу позивачкою у найм літньої кухні з виконанням ним обов`язків за договором довічного утримання. У випадку, якщо припустити, що дана обставина нівелює його обов`язок утримувати позивачку, то знову ж таки, є недоведеними доводи відповідача про те, що позивачка здавала літню кухню саме 5 років.

На думку представника позивача саме відповідач повинен був слідкувати за належним виконанням ним умов договору і доводити виконання свого обов`язку за договором на протязі всього строку його дії, як до звернення позивачки до суду, так і після цього.

Вважає, що суд першої інстанції надав об`єктивну оцінку поданій відповідачем до відзиву на позов квитанції про сплату 5 000,00 грн. через АТ «Укрпошта» за останні 10 місяців, як сплату коштів по договору довічного утримання, де одержувачем вказана позивач.

Стосовно забезпечення позивача доглядом та необхідною медичною допомогою зазначає, що з наданих відповідачем пояснень в суді першої інстанції вбачається, що він визнає факт потреби позивача у догляді та медичній допомозі і водночас надає власну суб`єктивну оцінку події, наголошуючи на факті взаємного спілкування, а не на виконанні ним умов договору в цій частині.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ласкавий Євгеній Михайлович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Якимчук Сергій Миколайович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи: Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи нотаріальна контора повідомлена у встановленому порядку, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_2 ( відчужувач) передала у власність гр. ОСОБА_1 ( набувач) житловий будинок АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці розташований житловий будинок, житловою площею 36,50 кв.м., зазначений у плані за літерою «А», будинок збудований з пластин взакидку. Крім будинку на ділянці розташовані: сараї за літерами «Б» «Г», погріб з шийкою за літерою «В», вбиральня за літерою «Д», літня кухня за літерою «Е», спорудження № 1-3, І.

Відповідно до п. 2 вказаного договору відчужуваний житловий будинок належить гр.. ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 27 грудня 2008 року за реєстром № 1-4079, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 15 січня 2009 року і записаного у реєстрову книгу № 584-164 за реєстровим № 45662.

Сторони погодили, що набувач зобов`язаний залишити в безкоштовне довічне користування відчужувачу зазначений житловий будинок; повністю утримувати відчужувача, забезпечувати йому необхідне харчування, одяг, забезпечити необхідний догляд і медичну допомогу; вартість необхідної допомоги визначається сторонами у сумі 500,00 грн. щомісячно. (п. 6 договору)

Відповідно до п. 9 договору набувач набуває права власності на вказаний житловий будинок з моменту державної реєстрації договору.

Сторони погодили, що всі витрати по утриманню вказаного в договорі житлового будинку сплачує набувач. (п. 10)

Відповідно до виписки з медичної карти № 157/312 стаціонарного хворого відділення клінічної пульмонології КНП " Київська міська клінічна лікарня № 17" ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 14 травня 2020 року по 17 травня 2020 року. Діагноз: поза госпітальна лівобічна верхньочасткова вогнищева пневмонія, ІІ клінічна група ДН 0 ст. (т. 1 а.с. 6)

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 503087 Київської міської клінічної лікарні № 3, ОСОБА_2 було поставлено діагноз: ревматоїдний артрит, поліартрит, серопозитивний варіант (по РФ) у поєднанні з поліостеортрозом, Ro- стадія ІІІ-ІV, ФНСІІ. Дифузно-вогнищевий остеопороз. Глюкокортикоїдна залежність. (т. 1 а.с. 8)

09 серпня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Барабаш Богдан Володимирович звернувся до Дарницького РУ Національної поліції України в місті Київ з адвокатським запитом, в якому просив встановити, в тому числі шляхом опитування кола осіб, які можуть надати відповідні пояснення, які саме орендарі проживають, або проживали за останні п`ять років в житловому будинку АДРЕСА_1 . Встановити особливості орендних правовідносин між орендодавцем- ОСОБА_2 та її орендаторами, в частині наявності укладених договорів та розмірів орендних платежів за останні п`ять років в житловому будинку АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 46)

У відповідь на вище зазначений запит Дарницьке управління поліції ГУ НП у м. Києві 09 серпня 2022 року надало відповідь в якій зазначило, що в ході виконання запиту працівниками СДОП Дарницького УП ГУНП у м. Києві було здійснено опитування кола осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в своїх поясненнях підтвердили факт проживання орендарів у літній кухні, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , а також повідомили про те, що послуги по оренді приміщень надавала саме гр. ОСОБА_2 . Також було опитано гр. ОСОБА_2 , та її співмешканця ОСОБА_6 , які в свою чергу категорично заперечили здачу з їх боку в оренду будь- яких помешкань та приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , та повідомили, що згідно з договором довічного утримання який був укладений між гр. ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 , від 11.09.2009 року, житловий будинок по АДРЕСА_1 остання передала у власність сину ОСОБА_3 та, відповідно до показів ОСОБА_2 , не мала можливості здавати дані приміщення та будинок у оренду, оскільки не є їх власницею. (т. 1 а.с. 47)

Відповідач ОСОБА_1 надав копії квитанцій про сплату комунальних послуг, а саме: транспортування газу за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 6 370,00 грн. (т. 1 а.с. 50-52); використання газу за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 21 012,00 грн. (т. 1 а.с. 53-55); споживання світла за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 8 891,00 грн. (. 1 а.с. 56-59)

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 переказав через АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. Повідомлення: сплата по договору довічного утримання від 11 вересня 2009 року. (т. 1 а.с. 60)

Відповідно до відповіді Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва» виконавчого органу Київської міської ради на запит адвоката Якимчука С.М., згідно з реєстрацією викликів у базі даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи (АІДС) «Швидка медична допомога» та у базі даних ПАК «ОДМ ЕМД» з адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані два виклики експертної медичної допомоги до пацієнта «Поліщук»: 05 жовтня 2019 року з телефонного номера НОМЕР_1 та 07 липня 2020 року з телефонного номера НОМЕР_2 . За період часу з 14 вересня 2021 року по 13 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 виїздів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги не зареєстровано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора про розірвання договору довічного утримання, скасування заборони відчуження майна, суд першої інстанції посилався на те, що наявні, визначені ст. 755 ЦК України, підстави для розірвання, укладеного між сторонами 11 вересня 2009 року, договору довічного утримання за вимогою сторони відчужувача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України)

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК свідчить, що підставою для розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача є невиконання (неналежне виконання) набувачем тих обов`язків, які безпосередньо передбачені договором.

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19, від 24 червня 2021 року в справі № 644/1566/19.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір довічного утримання.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_2 передала у власність гр. ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці розташований житловий будинок, житловою площею 36,50 кв.м., зазначений у плані за літерою «А», будинок збудований з пластин взакидку. Крім будинку на ділянці розташовані: сараї за літерами «Б» «Г», погріб з шийкою за літерою «В», вбиральня за літерою «Д», літня кухня за літерою «Е», спорудження № 1-3, І.

Відповідно до п. 2 вказаного договору відчужуваний житловий будинок належить гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого Шістнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 27 грудня 2008 року за реєстром № 1-4079, зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 15 січня 2009 року і записаного у реєстрову книгу № 584-164 за реєстровим № 45662.

Сторони погодили, що набувач зобов`язаний залишити в безкоштовне довічне користування відчужувану зазначений житловий будинок; повністю утримувати відчужувача, забезпечувати йому необхідне харчування, одяг, забезпечити необхідний догляд і медичну допомогу; вартість необхідної допомоги визначається сторонами у сумі 500,00 грн. щомісячно. (п. 6 договору)

Відповідно до п. 9 договору набувач набуває права власності на вказаний житловий будинок з моменту державної реєстрації договору.

Сторони погодили, що всі витрати по утриманню вказаного в договорі житлового будинку сплачує набувач. (п. 10)

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач взяті на себе зобов`язань за договором довічного утримання не виконує, не звертає уваги на її потреби і стан її здоров`я, не забезпечує її продуктами харчування та медикаментами. Звертала увагу на те, що вона є людиною похилого віку та часто хворіє.

На підтвердження зазначених обставин, позивачка до суду першої інстанції надала копію виписки з медичної карти № 157/312 стаціонарного хворого відділення клінічної пульмонології Київської міської клінічної лікарні № 17, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 14.05.2020 року по 17.05.2020 року; виписку з історії хвороби Андріївської клінічної лікарні м.Києва № 9101206 для МКЛ № 17, лата прийому 10.05.2020 року; виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 503087 та № 3675 Київської міської клінічної лікарні № 3, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 12.11.2014 року по 28.11.2014 року та 29.11.2019 року по 09.12.2019 року; виписку з медичної карти № 1828 Київської міської клінічної лікарні № 1, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27.01.2013 року по 05.2.2013 року; єпікріз з Київської міської клінічної лікарні № 3, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 02.11.2012 року по 16.11.2012 року; виписку з історії хвороби № 374 Київської міської клінічної лікарні № 1, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 07.01.2012 року по 16.01.2012 року; виписку з історії хвороби № 14975 Київської міської клінічної лікарні № 1, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 24.08.2011 року по 02.09.2011 року.

В суді першої інстанції позивачка пояснила, що з перших років після укладення договору довічного утримання в 2009 році відповідач їй нічим не допомагав, вона часто хворіла, викликала швидку, оскільки в неї хвороба суглобів. Відповідач до неї ніколи не приходив, не запитував чому швидка була, що з нею трапилось, як вона почувається. Одного разу вона прийшла до відповідача і пожалілась, що купила ліки на 1500 грн, що вся пенсія витрачається на ліки, а він зробив вигляд що нічого не чує.Відповідач ніколи не возив її на крапельниці, ніколи не забирав з лікарні. Коли вона поверталась з лікарні, то він ніколи до неї не приходив, не цікавився, може щось потрібно, якісь ліки купити, тощо. Він завжди себе вів так, що ніби-то його це не стосується.У травні 2020 року вона потрапила в Олександрівську лікарню (МКЛ № 17 м. Київ, вул.Шовковична, 39/1) з підозрою на коронавірус. Два дні їй ставили крапельниці безкоштовно, а на третій день потрібно було вже купуватиліки. Вона зателефонувала невістці ОСОБА_7 - дружині відповідача і попросила привезти ліки, бо їй було зле, вона задихалась. Невістка відповіла, що вони не приїдуть. Цього ж дня увечері їй зателефонував відповідач і дорікнув їй, чого вона мов паніку пускає. Вона була дуже пригнічена такою поведінкою свого сина.Після виписки з лікарні приїхала додому і попросила відповідача купити їй ліки. Він купив і сказав, що з неї 1200 грн. Вона гроші віддала.Одного разу їй прийшло смс - повідомлення про заборгованість за газ. Вона попросила відповідача щоб той поїхав розібрався. Він приїхав і повідомив, що там заборгованість 5000 грн, але не заплатив. Потім у вересні 2021 року за світло теж прийшло смс - повідомлення про заборгованість. Він поїхав дізнався, приїхав і каже, що 200 грн вона заборгувала, вона його запитала чого ж не заплатив. Відповідач промовчав.Колись попросила його купити телефон. Він привіз і сказав що з неї 700 грн. Колись зайшла до них, а він з ресторану їжу привіз. Вона запитала, скільки воно коштує, а він відповів, що не скаже бо вона буде в шоці. А матері на ліки у нього грошей немає. І так стільки років нічого доброго вона від свого сина не бачила.У 2008 році вона зі своїм цивільним чоловіком провели газ у будинок і в літню кухню, а відповідач, коли побудував собі поруч новий будинок, провів собі світло і газ від її лічильників. За світло і за газ вона сплачує самостійно власним коштом, що підтверджується квитанціями, рахунками і чеками, де стоїть її підпис. Відповідач дорікає, що вона здавала в оренду будинок. Але нічого вона не здавала. Вона не заперечує, що інколи жили люди в літній кухні, а не в будинку. Але у неї дуже маленька пенсія, а комунальні дуже дорогі. Особливо взимку доводилось за газ по 4000 - 5000 грн в місяць платити, а квартиранти платили десь 2000-2500 грн на місяць. Крім того, перебування в лікарні, крапельниці, ліки дорогі. Оскільки відповідач їй нічим не допомагає, вона постійно намагається якось викручуватись, а тому й пускала інколи людей пожити в літній кухні, аби хоч якось звести кінці з кінцями.

Аналогічні пояснення позивачка надала і в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що сторони договору пов`язані не лише договірними відносинами, а й родинними, оскільки він є сином позивачки. Зазначав, що сторони не приділяли уваги фінансовій звітності, проте потреби позивачки завжди ним задовольнялись для нормального проживання, він надавав кошти, купував продукти та ліки, здійснював щоденний догляд. Зазначав, що з боку позивачки ніяких претензій до нього не було ні усних, ні письмових. Вказував на те, що він 01 лютого 2022 року звернувся до позивачки з листом, якому вимагав останню не створювати штучні перешкоди та відкрити банківський рахунок доля сплати ним коштів за договором, проте позивачка замість того, щоб відкрити рахунок, звернулась до суду першої інстанції з позовом. Вказував на те, що у зв`язку з такими діями позивачки у нього утворилась заборгованість за 10 місяців, яку він вимушений був погасити, скориставшись послугами поштового відділення. Зазначав, що з метою додаткового фінансового забезпечення позивачки він погодився з пропозицією позивачки щодо здачі в оренду частини будинку, який є предметом договору.

На підтвердження своїх доводів відповідач до суду першої інстанції надав копію свого листа- звернення від 01 лютого 2022 року, адресованого ОСОБА_8 , в якому просив не здійснювати йому перешкоди щодо виконання існуючого між ними договору довічного утримання від 11 вересня 2009 року, відкрити банківський рахунок та повідомити йому його реквізити, щоб він міг перераховувати кошти. При цьому доказів відправлення вказаного листа на адресу позивачки в лютому 2022 року та його отримання позивачкою, відповідач суду не надав.

Також відповідачем було надано копії квитанцій про сплату комунальних послуг, а саме: транспортування газу за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 6 370,00 грн. (т. 1 а.с. 50-52); використання газу за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 21 012,00 грн. (т. 1 а.с. 53-55); споживання світла за 2021 - 2022 рік у загальному розмірі 8 891,00 грн. (. 1 а.с. 56-59)

Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що вони сплачені ОСОБА_3 за період 2021-2022 років, яка є невісткою позивачки і дружиною відповідача, за послуги з використання газу, енергетичні послуги, що за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 49-60).

Разом з тим, як повідомили сторони, за вказаною адресою поряд із будинком позивача, побудовано новий будинок її сином відповідачем, електропостачання та газопостачання він до нового будинку не провів, а приєднався до будинку позивача. Вказані будинкимають однаковий номер 16-В.

На спростування вказаних доводів позивачем надані наявні у неї оригінали квитанцій, які були оглянуті в судовому засіданні, про сплату послуг газопостачання та електропостачання за період 2021-2022 роки за тією ж адресою, де платником зазначений набувач за договором довічного утримання ОСОБА_1 , хоча оплачувала занадані послуги вона (а.с. 108-137).

Проаналізувавши вказані докази в сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що кожна із сторін спору оплачувала комунальні послуги за будинок, в якому проживає. Не спростовані відповідачем і доводи позивача про те, що відповідач підключив побудований новий будинок до електромережі її будинку та про те, що позивачем оплачувались послуги за електропостачання і після такого підключення. Отже, зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем обов`язків пункту 6 договору довічного утримання повністю утримувати відчужувача.

Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що позивачка без його відома та згоди здавала частину будинку АДРЕСА_1 в оренду, та отримувала за це кошти у розмірі 2 500 грн. щомісяця, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що наявність таких орендних відносин не підтверджено відповідачем належними та допустимими доказами. Визнані позивачкою обставини про те, що інколи у літній кухні, тобто, в іншому підсобному приміщенні, а не у будинку проживали люди, і це було пов`язано з її незначною пенсією і нестачею у неї коштів на проживання та утримання житла, тобто, з невиконанням відповідачем обов`язків за договором по її утриманню.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що зазначені доводи та обставини, не мають нічого спільного із обов`язком відповідача сплачувати позивачу вартість допомоги на її утримання, відповідно до умов договору у розмірі 500 грн. щомісячно, який відповідач не виконував і доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано.

Посилаючись на належне виконання ним умов договору довічного утримання в частині забезпечення позивачки продуктами харчування, ліками, одягом, медичною допомогою, відповідач доказів на підтвердження вказаних доводів суду не надав.

Доводи відповідача про те, що між ним та позивачкою, крім договірних відносин, існують також родинні відносини матері та сина, а тому ним не вівся облік надання матеріального забезпечення позивачціза договором від 11 вересня 2009 року, які матеріальні витрати ним понесені, які послуги надавались ним позивачціщомісячно та який грошовий еквівалент цих послуг не надав, не узгоджуються з судовою практикою Верховного Суду, про що правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, так як Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку,у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

Посилання відповідача на наявність сімейних відносин між учасниками справи не впливають на обов`язки щодо виконання ним умов договору довічного утримання.

Надана відповідачем в якості доказу виконання ним умов договору квитанція про сплату 5000 грн через АТ «Укрпошта» за останні 10 місяців, як сплату по договору довічного утримання (а.с 60), де одержувачем вказана ОСОБА_2 , обгрунтовано відхилена судом першої інстанції, як доказ виконання договору, так як вказаний платіж здійснений ОСОБА_1 31 серпня 2022 року, вже після звернення позивачкидо суду з даним позовом.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків, як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано не поклав в основу судового рішення, так як вони є суперечливими, вказані свідки перебувають у дружніх та сімейних стосунках зі сторонами, а тому зацікавлені у вирішенні спору на користь тієї сторони, за клопотанням якої вони були викликані в судове засідання.

Аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до законного та обгрунтованого висновку про те, що відповідач не надав та не довів належне виконання ним взятих на себе обов`язків по договору довічного утримання по утриманню та догляду позивача. Встановлені обставини беззаперечно свідчать про невиконання та неналежне виконання умов договору довічного утримання по утриманню та догляду позивача, що є безумовною підставою, передбаченою договором та законом для розірвання спірного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що в договорі довічного утримання чітко не встановлено, яким саме чином набувач повинен передавати кошти, надавати їжу, як повинен здійснювати догляд і забезпечити медичну допомогу позивачці, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даному випадку позивач та відповідач на власний розсуд визначили умови укладеного між ними договору, зокрема, щодо зобов`язання відповідача залишити в безкоштовне довічне користування відчужувачу зазначений житловий будинок; повністю утримувати відчужувача, забезпечувати йому необхідне харчування, одяг, забезпечити необхідний догляд і медичну допомогу; вартість необхідної допомоги визначається сторонами у сумі 500,00 грн. щомісячно. (п. 6 договору)

У випадку якщо, при виконанні умов договору, у відповідача виникли труднощі щодо трактування окремих пунктів договору та їх виконання, він не був позбавлений можливості узгодити вказані питання з позивачкою, звернувшись до неї з відповідною письмовою заявою, чи укласти додаткову угоду до договору. Проте, діючи на власний розсуд, таким правом відповідач не скористався.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач жодним чином не відмовлявся від взятих на себе зобов`язань по договору довічного утримання, окрім того, під час судового розгляду відповідач запропонував внести зміни до договору, а саме: збільшити розмір щомісячної допомоги позивачці в 10 разів та встановити чіткий порядок виконання умов договору, колегія суддів відхиляє, оскільки такі дії відповідач вчинив вже під час розгляду справи. Доказів того, що відповідач звертався до позивачки з пропозицією внести зміни до договору у період з вересня 2009 року по травень 2022 року. Предметом спору у даній справі є розірвання укладеного між сторонами договору у зв`язку з невиконанням саме його умов відповідачем.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем умов договору довічного утримання і доводи апеляційної скарги про те, що позивачка самостійно пересувається і жодного догляду, на відміну від осіб, які не можуть самі себе забезпечувати, не потребує, сама себе обслуговує, вільно пересувається як по хаті, так і містом, оскільки умови договору довічного утримання не пов`язують виконання відповідачем своїх зобов`язань з перебуванням позивачки у безпорадному стані. Крім того, з наданої суду та дослідженої в судовому засіданні медичної документації вбачається, що позивачка з 2011 року періодично перебувала на стаціонарному лікуванні в медичних закладах м.Києва, страждає на ряд хронічних захворювань, як потребують систематичного лікування.

Інші доводиапеляційної скарги відповідача зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2).

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий: Судді