Справа № 464/4961/23
пр.№ 2/464/1419/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань БРИНОШ А.Я.

з участю позивачки - ОСОБА_1

та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

(відеоконференцзв`язок),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу «З особового складу» №483/ос від 04 травня 2022 року та Додатку до нього, в частині призупинення дії трудового договору з нею, як старшим ревізором Відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю Управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця», зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи, як оплату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що у трудових відносинах з залізницею перебуває з 1992 року. Відповідно до наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 18 серпня 2017 року №1969/ос з 21 серпня 2017 року переведена на посаду старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця». Постановою КМУ від 31 жовтня 2018/ року №938 ПАТ «Українська залізниця» перейменовано в АТ «Українська залізниця». Наказом АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року «З особового складу», у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства, запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, було припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, а також призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Згідно додатку до вказаного наказу АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос, було призупинено дію її трудового договору з 06 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні, чим фактично відсторонено від роботи. Вважає даний наказ незаконним та таким, що порушує її права на працю та приватне життя, тому підлягає скасуванню, оскільки з такого не вбачалось абсолютної неможливості надання залізницею їй роботи, не враховано, що призупинення дії трудового договору не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема, об`єктивної можливості виконання наданої їй роботи. Щодо можливості надання їй роботи, АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняла, як станом на час повномаштабного вторгнення РФ до України, так і станом на час прийняття оскаржуваного наказу, й надалі залізниця працює, надає послуги вантажних та пасажирських перевезень, оренди нерухомості, здійснює публічні закупівлі та приймає на роботу нових працівників, продовжує реалізацію програми з продажу непрофільних активів, тобто у відповідача була та є об`єктивна необхідність та можливість надання роботи працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю. Крім того, що її місце праці у м.Львові, де не ведуться активні бойові дії, працівники можуть виконувати свою роботу, а підприємство може цю роботу надавати, оскільки має функціонуючі необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості та засоби виробництва. Львів та область не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, які визначені та затверджені наказом Мінреінтеграції №309 від 22 грудня 2022 року. Хоча призупинення трудового договору з працівником не припиняє трудових відносин та не є звільненням у розумінні КЗпП України, однак фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. Оскільки незаконні дії АТ «Укрзалізниця» позбавили її можливості працювати, вважає, що відповідача необхідно зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи, як оплату за час вимушеного прогулу. Просить позов задоволити.

19 серпня 2023 року представником позички ОСОБА_6 надано суду відповідь на відзив АТ «Укрзалізниця», з мотивів якої вбачається, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що виключають можливість виконання обов`язків обома сторонами трудового договору (надання відповідачем позивачці роботи та виконання роботи позивачкою,) у зв`язку з військовою агресією проти України. Структурні підрозділи, регіональні філії, філії товариства, як об`єкти аудиту та контролю в період дії воєнного стану в Україні не припинили своєї господарської діяльності, а тому відсутня головна умова для призупинення дії трудового договору це абсолютна неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Відсутність Планів внутрішніх аудитів на 2022 рік не є доказом перебування відповідача в обставинах неможливості забезпечити позивачку роботою, у зв`язку з військовою агресією проти України. Відповідач у відзиві маніпулює фактом відсутності Планів роботи департаменту на 2022 рік, оскільки Положенням про Департамент не передбачено складання річних планів, а пів річних, який мав би бути затверджений до кінця 2021 року, відсутність плану не є в причинно наслідковому зв`язку з військовою агресією та виключає правомірність покликання відповідача на його відсутність, як на підставу призупинення дії трудового договору з позивачкою. Фінансовий стан відповідача є стабільний та прогнозований, оскільки з липня 2023 року вирішили підвищити на 10% тарифні ставки та посадові оклади залізничників, утримувати професійну футбольну команду «Футбольний клуб Залізничників «Локомотив», тому твердження відповідача, що робота цілого Департаменту аудиту була зупинена через важкий фінансовий стан відповідача не відповідає дійсності. Падіння доходів внаслідок зменшення обсягу замовників не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивачку роботою, що не може слугувати підставою для призупинення дії трудового договору. АТ «Укрзалізниця» посилається на п.8.3 Положення про департамент внутрішнього аудиту, однак такий регулює взаємодію департаменту з іншими структурними підрозділами товариства, стосується заборони залучення діючих працівників до виконання завдань інших структурних підрозділів та не містить заборони щодо переведення працівників Департаменту на посади в інші структурні підрозділи Товариства. У відповідності до п.2 оскаржуваного наказу дію трудового договору призупинено до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Представник відповідача долучила до відзиву лист Голови наглядової ради №А-08/2 від 02 вересня 2023 року відповідно до якого, можливість відновлення роботи Департаменту наглядовою радою ставиться в залежність не від припинення або скасування воєнного стану в Україні, а від призначення нового керівника Департаменту, що свідчить про те, що зупинення роботи Департаменту відбулось не у зв`язку з неможливістю організації роботи Департаменту через збройну агресію проти України, а у зв`язку з бездіяльність АТ «Укрзалізниця» щодо призначення керівника Департаменту. Щодо заперечень про стягнення середньомісячного заробітку, то призупинення трудового договору хоч і не припиняє трудових відносин з працівником і не є звільненням, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки. Відсутність підстав для призупинення дії трудового договору надає підстави для захисту прав на отримання заробітної плати шляхом стягнення середнього заробітку за період з 06 травня 2022 року до моменту завершення призупинення трудових відносин. Вважають застосуванням положення ст.235 КЗпП України правомірним, оскільки позивача фактично відсторонили від роботи без збереження заробітної плати, що підтверджується висновками ВС у справі №149/1089/22, яка стосується незаконного призупинення трудового договору. Крім того, твердження відповідача про те, що період праці позивача з 06 травня 2022 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки позивачка всерівно б не працювала, бо перебувала у простої, однак відповідач у простої не перебував, дані твердження є припущеннями та не підтверджені доказами. Щодо строку звернення до суду, то позивачкою дотримано такий строк. Просить позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_7 подала суду заперечення на позов (а.с.113-125), в якому у задоволенні такого просила відмовити. В обґрунтування вимог заперечень покликалась на те, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе лише у разі поновлення на роботі, у зв`язку з незаконним звільненням або незаконним переведенням на іншу роботу. Разом з тим, оспорюваний наказ виданий на підставі ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», що є тимчасовим припиненням роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором, у зв`язку з збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, тобто позивачка не звільнена з роботи та залишається працівником АТ «Укрзалізниця». У зв`язку з тим, що позивачку не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу, підстав для застосування ч.2 ст.235 КЗпП України відсутні. Період призупинення дії трудового договору з позивачкою не є вимушеним прогулом, тому підстави для задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні. Крім того, вважають розрахунок, проведений позивачкою щодо середньомісячної суми невірним, оскільки до призупинення дії трудового договору позивачка перебувала у простої, який було скасовано з дати призупинення дії трудового договору. У разі визнання незаконним та скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору, залишається чинним режим простою для ОСОБА_5 , в якому перебувала з 24 лютого 2022 року. Вважають правильним розрахунок в період з 06 травня 2022 року при розмірі 2/3 ставки, тобто 9107 грн. 79 коп. Позивачка включила до розрахунку середньої заробітної плати суми, які не підлягають включенню відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, тому такий не може братися судом до уваги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 уточнений позов підтримали, просили такий задоволити. Дали пояснення, аналогічні мотивам позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов заперечила, з підстав, викладених у запереченні. Просила у задоволенні такого відмовити.

Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 15 серпня 2023 року.

02 серпня 2023 року ОСОБА_5 подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить визнати незаконним та скасувати оскаржуваний наказ та додаток, зобов`язати нарахувати та виплатити середню заробітну плату за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску для роботи, як оплату за час вимушеного прогулу (а.с.63-64).

Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року відкладено розгляд справи до 30 серпня 2023 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача.

18 серпня 2023 року на адресу суд поступила заява про уточнення позовних вимог від ОСОБА_5 , а саме, в частині визначення середньої заробітної плати, обчисленої за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, виходячи з середньої заробітної плати в розмірі 23529 грн. 34 коп. (а.с.87-88).

30 серпня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 13 вересня 2023 року для надання строку сторонам на ознайомлення з матеріалами справи.

04 вересня 2023 року представником позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_6 подано заперечення на заперечення відповідача про уточнення позовних вимог, відповідно до яких уточнення позовних вимог позивач доповнює лише словами, виходячи із середньої заробітної плати в розмірі 23529 грн. 34 коп., що не змінює суті позовних вимог, а є лише уточненням. Твердження відповідача, що позивачка не має права вимагати стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку безпідставні, оскільки вимушений прогул на час пред`явлення позову триває. ОСОБА_5 вважає, що ефективним способом захисту є пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом зазначення вказівки на подію, з якою настане момент завершення вимушеного прогулу по день фактичного допуску до роботи, сформульована вимога є адекватною обставинам справи, оскільки позивачка не може вказати дату припинення прогулу, бо такий триває проти її волі.

08 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_7 скерувала до суду заперечення, серед іншого, зазначила, що позивачкою не роз`яснено зв`язку роботи структурних підрозділів, регіональних філій Товариства з наведеними відповідачем передумовами призупинення трудового договору з позивачкою, або ж обґрунтування неналежності та недоведеності доказів відповідача, якщо такі докази, на думку ОСОБА_5 , пов`язані з наведеним твердженням. Щодо затвердження планів аудитів, то наведені обставини ніколи не констатувались відповідачем у причинно-наслідковому зв`язку одна до одної, проте їх сукупність обумовила прийняття законного рішення призупинення дії трудового договору з позивачкою. Основою такого рішення була саме необхідність підлаштування діяльності Товариства на виконання його критично важливих завдань в умовах воєнного стану, у зв`язку з чим відпала потреба у затвердженні відповідних планів. Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця», у зв`язку з збройною агресією РФ проти України, критично зменшилась. Окремі доручення щодо проведення позапланового аудиту не надавалися, а плани внутрішнього аудиту на 2022 рік не були затверджені не тому, що не було бажання надавати позивачці роботу, а тому, що фінансовий стан та стратегічне значення АТ «Укрзалізниця» для економіки та безпеки держави в складних умовах збройної агресії РФ проти України не давали змоги цього зробити. При значних збитках, зосередження діяльності на проведенні аудиту, а не на перевізному процесі, могло призвести до негативних наслідків, враховуючи, що для безпеки держави, зупинення роботи АТ «Укрзалізниця» є недопустимим. Підприємств самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, визначення пріоритетних напрямків діяльності в умовах збройної агресії проти України та її негативних наслідків є компетенцією керівництва підприємства. Частиною 4 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено відповідальність у повному обсязі на державу, що здійснює збройну агресію проти України. Підстави для відсторонення працівника від роботи, визначені ст.46 КЗпП України ніяк не співвідносяться з призупиненням дії трудового договору та становлять собою інші правовідносини, що не є предметом розгляду цієї справи.

12 вересня 2023 року представник відповідача ОСОБА_7 подала суду заперечення на заяву позивача про уточнення позовних вимог, серед яких зазначила, що розрахунок середньомісячної суми проведений позивачкою невірно, оскільки період за який необхідно провести розрахунок ОСОБА_5 зазначає 06 травня 2022 року, тобто два місяці, які передували події, через яку необхідно проводити розрахунок це березень, квітень 2022 року. До призупинення дії трудового договору позивачка перебувала у простої, який було скасовано з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, у зв`язку з необхідністю призупинення дії трудового договору. В разі визнання незаконним та скасування наказу №483/ос від 04 травня 2023 року та Додатку до нього в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_5 залишається чинним режим простою для позивачки, введений наказом Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року. Період часу з 06 травня 2022 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з позивачкою не було призупинено дію трудового договору, вона б все одно не працювала, а перебувала у простої та отримувала дві третини встановленого їй посадового окладу, а не середній заробіток. У разі скасування наказу в частині призупинення дії трудового договору, діючим залишається наказ в частині введення простою для позивачки, який введений для неї 24 лютого 2022 року та буде продовжуватися після 05 травня 2022 року і до відміни, тому в період з 06 травня 2022 року у ОСОБА_5 середній дохід не може перевищувати розміру 2/3 ставки, тобто 9107 грн. 79 коп. Крім того, розрахунок середньомісячної суми, проведений позивачкою не вірно, з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, за правилами якого середню заробітну плату необхідно розраховувати за січень лютий 2022 року без врахування сум, які не підлягають включенню відповідно до Порядку КМУ.

13 вересня 2023 року ОСОБА_5 подала суду письмові пояснення, які аналогічні, викладеним у попередніх запереченнях.

13 вересня 2023 року в судовому засіданні продовжено перерву до 27 вересня 2023 року для надання сторонам строку для уточнення позовних вимог.

18 вересня 2023 року ОСОБА_5 подала суду уточнення позовних вимог, а саме, просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь середню заробітну плату, обраховану за період з 06 травня 2022 року по день фактичного допуску до роботи як оплату за час вимушеного прогулу, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 1072 грн. 27 коп.

27 вересня 2023 року в судовому засіданні продовжено перерву до 17 жовтня 2023 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення, через неявку позивачки.

13 жовтня 2023 року представник АТ «Українська залізниця» Лазаренко В.В. надала суду чергові пояснення по суті справи, відповідно до яких підставою для призупинення дії трудового договору стала абсолютна неможливість надання позивачці роботи з боку АТ «Укрзалізниця», що в свою чергу, виключає можливість виконання позивачкою роботи та абсолютна неможливість виконання позивачкою роботи, що в свою чергу виключає можливість надання їй роботи з боку АТ «Укрзалізниця». Крім того, враховуючи вимоги ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з позовом для позивачки давно минув, а подання позовної заяви майже через рік після того, як вона дізналась про порушення свого права є порушенням строку та підставою для відмови у задоволенні позову. Вимога про стягнення середнього заробітку може бути застосована лише у випадку поновлення на роботі працівника, предметом позову не є така вимога. Виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у відповідності до ч.2 ст.235 КЗпП України можлива лише за один рік. І лише, якщо справа розглядається більше одного року не з вини працівника, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу можлива за весь період. Позивачка звернулась до суду з позовом вже з пропуском встановленого законом строку, зволікаючи із зверненням, ОСОБА_8 фактично збільшила період, за який просить стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

16 жовтня 2023 року позивачкою ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_6 надано пояснення, заперечення на пояснення відповідача, в яких, серед описаних вище заперечень і пояснень покликається на те, що пункт Положення міститься в розділі 8 «Взаємовідносини», який регулює взаємодію Департаменту з іншими структурними підрозділами товариства, зазначений пункт стосується заборони залучення діючих працівників до виконання завдань інших структурних підрозділів та не містить заборони щодо переведення працівників Департаменту на посади в інші структурні підрозділи Товариства. Заявляючи позов, позивачка діяла добросовісно, такий спрямований на захист її позитивного права на працю, поновлення цього права та компенсацію збитків. Вимога про компенсацію заробітку спрямована на відшкодування позивачці завданих відповідачем збитків, а не заподіяння збитків третім особам. Тому факт подачі позову у строк більше року після винесення оскаржуваного наказу не може вважатися недобросовісною поведінкою позивачки чи зловживання правом. Саме через недобросовісні дії АТ «Укрзалізниця», який не бажав в позасудовому порядку поновити право позивачки на працю, остання звернулась до суду з відповідним позовом.

16 жовтня 2023 року представником позивачки подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом.

17 жовтня 2023 року в судовому засіданні, після розгляду справи по суті, надання сторонами пояснень, продовжено в судовому засіданні перерву до 01 листопада 2023 року.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Разом з цим, у пункті 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України закріплено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11березня 2020року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на всій території України було установлено карантин з 12 березня 2020 року.

В подальшому, відповідними постановами Кабінету Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, карантин було продовжено.

Отже, оскаржуваний наказ було видано під час дії на території України карантину.

Карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, був відмінений на всій території України лише з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651).

Оскільки дана позовна заява ОСОБА_5 надійшла до суду у 28 липня 2023 року, тобто менше місяця після закінчення дії на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), то з урахуванням пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення», встановлений статтею 233 КЗпП України строк, протягом якого працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору, в даному випадку ОСОБА_5 не пропущено.

Згідно з наказом (розпорядженням) ПАТ «Укрзалізниця» №2296/ос від 30 листопада 2016 року ОСОБА_5 з 02 грудня 2016 року прийнята на роботу в Департамент аудиту та контролю на посаду старшого ревізора (Т-1 а.с.127) та наказом (розпорядженням) №1969/ос від 18 серпня 2017 року з 21 серпня 2017 року переведена на іншу роботу (Т-1 а.с.128).

Актом простою від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким передбачається, що тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права і свободи людини і громадянина, а також вводитись тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі (Т-1 а.с.168).

Про запровадження режиму простою свідчить витяг з наказу АТ «Укрзалізниця» №Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року (Т-1 а.с.169-170).

Відповідно до витягу з протоколу №Ц-54/31 комітету засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року встановлено, що час простою з причин, що не залежать від працівника товариства, оплачувати з розрахунку двох третин тарифної ставки (посадового окладу, окладу), встановленого працівнику (Т-1 а.с.184-185).

Витягом з наказу АТ «Укрзалізниця» №Ц-42/12-В від 24 березня 2022 року внесено зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року та викладено у новій редакції, про необхідність керівникам структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити інформування працівників, зазначених у додатку 1 до цього наказу (Т-1 а.с.171), в додатку 1 зазначено посаду старшого ревізора ОСОБА_5 та період простою 24-28 лютого 2022 року, 01-31 березня 2022 року (Т-1 а.с.172). Витягом з наказу №Ц-42/38 від 11 липня 2022 року наказано керівникам структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити інформування працівників, зазначених у додатку 1 до цього наказу (Т-1 а.с.173) в додатку заначено посаду та ПІП позивачки та продовжено період простою з 01-30 квітня, 01-05 травня 2022 року (Т-1 а.с.174).

Листом, адресованого члену правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_9 від 27 квітня 2022 року, у зв`язку з неможливістю надання роботи працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, внаслідок критичного зменшення обсягів робіт через військову агресію РФ проти України, на виконання п.1 вказівки №Ц-3-86/117-22 від 29 березня 2022 року додатково надано перелік працівників Департаменту з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану з 01 травня 2022 року (Т-1 а.с.175), в якому містяться ПІП працівників з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану, серед яких є пропозиція під порядковим №75 відносно ОСОБА_5 як старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю (Т-1 а.с.176-177).

Наказом АТ «Українська залізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні, призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин (Т-1 а.с.178).

Витягом з Додатку до наказу АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року з старшим ревізором ОСОБА_5 призупинено дію трудового договору з 06 травня 2022 року (Т-1 а.с.179).

Відповідно до довідки АТ «Укрзалізниця» №343 виданої 22 серпня 2023 року ОСОБА_5 займає посаду старшого ревізора (Т-1 а.с.103).

Листом АТ «Українська залізниця» №ЦЦУП-13/149 від 20 червня 2023 року повідомлено ОСОБА_5 про те, що навесні 2022 року через активні бойові дії на території України, ознайомлення з наказом про призупинення дії трудових договорів здійснювалось усіма доступними на той час способами оповіщення, у відповідності до вимог ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в тому числі шляхом здійснення телефонних дзвінків (Т-1 а.с.19, а.с.180).

У відповідності до копії конверту (а.с.17) та роздруківки відстеження рекомендованого повідомлення про вручення №115, оскаржуваний наказ ОСОБА_5 отримала 26 червня 2023 року (а.с.18).

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 1992 року, 21 серпня 2017 року переведена на посаду старшого ревізора відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.20-32).

Наказом АТ «Українська залізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні (а.с.33-34), на підставі витягу з додатку до наказу ОСОБА_5 з 06 травня 2022 року (а.с.35).

Позивачкою ОСОБА_5 та представником відповідача до позову долучено Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (Т-1 а.с.38-47, а.с.129-152).

Як доказ до позовних вимог ОСОБА_5 подала скріншоти з сайту АТ «Українська залізниця», з яких вбачається, що товариство здійснює діяльність та надає послуги вантажних та пасажирських перевезень, оренди нерухомості, здійснює публічні закупівлі та приймає на роботу нових працівників, продовжує реалізацію програми з продажу непрофільних активів (а.с.48-53).

У відповідності до роздруківок розрахунку заробітної плати ОСОБА_5 за березень 2022 року останній нараховано 14963 грн. 06 коп., за квітень цього ж року 9107 грн. 79 коп. (Т-1 а.с.101-102).

В доповнення до відзиву на позов представником АТ «Українська залізниця» надано інформацію щодо консолідованих фінансово-економічних показників АТ «Укрзалізниця» за І квартал 2022 року (Т-1 а.с.153-165) та інформацію щодо пошкодженого, знищеного та втраченого майна товариства (Т-1 а.с.166-167).

16 серпня 2023 року ОСОБА_5 звернулась до голови правління АТ «Укрзалізниця» зі скаргою предметом якого є поновлення дії трудового договору, призупиненого 06 травня 2022 року, мотивуючи тим, що підрозділи, регіональні філії, філії товариства, як об`єкти аудиту та контролю, в період дії воєнного стану в Україні, не припиняли своєї господарської діяльності, тому відсутня головна умова для призупинення дії трудового договору, а саме, абсолютна неможливість обох сторін виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (Т-1 а.с.186).

18 серпня 2022 року АТ «Укрзалізниця» скерувала ОСОБА_5 відповідь на подану скаргу, відповідно до якої Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік Наглядовою радою Товариства затверджені не були, тому, враховуючи функції та завдання Департаменту, АТ «Укрзалізниця» позбавлена можливості надати працівникам Департаменту відповідну роботу, а працівники, в свою чергу, позбавлені можливості виконувати таку роботу. Крім того, відновлення дії трудового договору є можливим і в період дії воєнного стану, якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що надасть змогу забезпечити роботою (Т-1 а.с.187-188).

Відповідно до Наказу (розпорядження) №1923/ос від 17 жовтня 2023 року ОСОБА_5 звільнена з 20 жовтня 2023 року з посади старший ревізор Департаменту внутрішнього аудиту та контролю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Львівська залізниця» відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який в подальшому продовжено.

Згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до п.п.5 п.1 ст.6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (станом на момент видачі оскаржуваного наказу) призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Водночас, як випливає з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця щодо призупинення трудового договору з працівником настає за певних умов, зокрема, абсолютна неможливість через збройну агресію роботодавцем надати роботу, а працівником виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

За умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

Згідно з частиною 2 статті 13 згаданого Закону призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням), в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не тільки за умов повного призупинення діяльності роботодавця та у випадку неможливості виконання роботи всіма працівниками, а лише у випадку неможливості внаслідок військової агресії проти України надання певної роботи та виконання роботи конкретними працівниками.

Аналогічні висновки зазначено у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі №754/5488/22 (провадження №61-6588св23).

Аналізуючи вказані вище норми, суд приходить до висновку, що призупинення трудового договору у даному випадку було можливе за наявності наступних умов: відсутність у роботодавця можливості для надання роботи працівнику у зв`язку з військовою агресією проти України та (або) відсутності у працівника можливості виконання роботи у зв`язку з військовою агресією проти України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини ,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи втсановлено, що АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняла, як станом на час початку збройної агресії російської федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу установа працювала, та продовжує працювати.

Матеріалами справи дійсно підтверджені обставини змін в організації виробництва і праці, організаційній структурі та скорочення штату працівників офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця», призупинення роботи працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», пошкодження залізничної інфраструктури, втрати майна тощо.

Разом з тим, в ході розгляду справи стороною відповідача не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачкою дії трудового договору.

Відповідачем АТ «Укрзалізниця» не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника її виконувати.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що наказ АТ «Укрзалізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_5 необхідно визнати протиправним та скасувати.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «По оплату праці» від 24 березня 1995 року заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових відносин, а саме відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі №1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-ВР Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нараховувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України зробив висновок, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-якими строками звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно умов трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто, Конституційний Суд України фактично зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції працівником не з власної вини, він вважається таким, що працює і отримує заробітну плату, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески у Пенсійний фонд України у розмірах, яких передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з терміном незаконного призупинення дії трудового договору.

Призупинення дії трудового договору з працівником відповідно до положень статі 13 Закону №2136-ІХ хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільнення у розумінні КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який він отримав, коли б працював та виконував покладені на нього трудові обов`язки.

При цьому, під час призупинення дії трудового договору єдиний соціальний внесок за працівника не сплачується, а відтак йому не зараховується страховий стаж.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року по справі №761/36220/17 (провадження №61-3100св20) дійшов висновків про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця. Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором. Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Велика Пала Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) дійшла висновку, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який вчинив неправомірні дії по відношенню до працівника, що позбавили його можливості виконувати трудові функції та отримувати заробітну плату за виконану роботу. Тому за цей час працівник, права якого було порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

З аналізу постанови від 08 лютого 2022 року по справі №755/12623/19 Великої Палати Верховного Суду слідує, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини 2 статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Тобто, держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Вказана норма права, крім превентивної функції, виконує функцію соціальну, задовольняючи потребу працівника в засобах до існування не період його незаконного позбавлення роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Таке тлумачення відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, сприяє дотриманню балансу прав і законних інтересів незаконного позбавлення працівника можливості працювати та отримувати гарантовану на конституційному рівні винагороду за виконану роботу, та стимулює несумлінних роботодавців, які порушили таке конституційне право працівника, у подальшому дотримуватися норм чинного законодавства.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі №501/2316/15-ц, викладеного у Постанові від 26 серпня 2020 року, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень ч.9 ст.9 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відсторонення від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим.

Незаконні дії відповідача позбавили позивачки можливості працювати та отримувати заробітну плату, тому на відповідача покладено обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за час її перебування у вимушеному прогулі, а аргументи представника відповідача щодо покладення обов`язку на державу, що здійснює збройну агресію, в даному випадку безпідставні.

Визначаючись з розміром середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд виходить з того, що період вимушеного прогулу з дати призупинення дії трудового договору, а саме з 04 травня 2022 року триває по 20 жовтня 2023 року (день звільнення з роботи та виходу ОСОБА_5 на пенсію).

Відповідно до довідки про нараховану та фактично виплачену заробітну плату ОСОБА_5 , заробітна плата останньої за два місяці, які передували призупиненню дії трудових відносин, становить 28951 грн. 40 коп.

У постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №683/1256/22 акцентовано, що вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивачки складає 1072 грн. 27 коп.; розмір середнього заробітку складає (381 день (кількість календарних днів за період з 06 травня 2022 року по 20 жовтня 2023 року) x 1072 грн. 27 коп. (середньоденна заробітна плата)) 408534 грн. 87 коп. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів).

Згідно роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимогу про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

В разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2022 року по 20 жовтня 2023 року (день звільнення та виходу на пенсію ОСОБА_5 ) у розмірі 408534 грн. 87 коп.

На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 4930 грн. 11 коп. сплачений за звернення до суду з вимогами майнового та немайнового характеру.

Керуючись статтями 2, 263, 265, 280 282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Наказ Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» від 04 травня 2022 року №483/ос в частині призупинення дії трудового договору з старшим ревізором Відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю Управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «ЛЬВІВСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ОСОБА_10 визнати незаконним та скасувати.

Стягнути з Акціонерного Товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» 03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 408534 грн. 87 коп. (сума визначена без відрахування податків та інших обов`язкових платежів) та 4930 грн. 11 коп. сплаченого судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2023 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК