Справа № 191/2494/22
Провадження № 2/191/795/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Порошиної О.О.

за участю секретаря Рибак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про визнання права на приватизацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що протоколом загального засідання адміністрації та профкому Синельниківського заводоуправління будівельних матеріалів від 16 вересня 1991 року №15 у м. Синельникове прийнято рішення про розподіл квартир двадцяти дев`яти квартирного жилого будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до архівних даних квартира за АДРЕСА_2 за розподілом виділена ОСОБА_6 та членам її родини, а саме сину ОСОБА_7 . ОСОБА_6 проживала у зазначеній квартирі з 1991 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 17 лютого 2001 року ОСОБА_7 одружився, даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 17.02.2001 року. ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_8 проживали однією сім`єю та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . В сім`ї народилось четверо дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер. ОСОБА_8 у квітні 2021 року звернулась до Синельниківської міської ради із заявою про оформлення передачі в приватну власність квартири.

20.04.2021 року за вих.. №393 відмовлено у приватизації так як відсутня копія ордеру на жиле приміщення, що унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про приватизацію квартири АДРЕСА_4 та рекомендовано звернутися для вирішення питання до суду.

На підставі Свідоцтва про одруження прізвище ОСОБА_8 змінила на ОСОБА_9 .

З урахуванням викладених обставин та приймаючи до уваги той факт, що Позивачі на законних підставах проживають та є зареєстрованими в спірній квартирі, а відсутність ордеру про надання житлової площі позбавляє їх можливості реалізувати свої права на приватизацію квартири, вважають доцільним задовольнити позовні вимоги Позивачів визнати за ними право на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , за відсутності ордеру про надання житлової площі.

Просять суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_6 право на безоплатну приватизацію квартири, загальною площею 47,8кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи без їхньої участі позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача Синельниківської міської ради, ОСОБА_10 до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права ( ч.2 п.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання приватизації житлового фонду є компетенцією органу приватизації. В даному випадку питаннями приватизації займається виконавчий комітет Синельниківської міської ради.

Згідно з ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Судом встановлено, що на підставі протоколу загального засідання адміністрації та профкому Синельниківського заводоуправління будівельних матеріалів від 16 вересня 1991 року №15 у м. Синельникове прийнято рішення про розподіл квартир двадцяти дев`яти квартирного жилого будинку АДРЕСА_1 . Під номером «20» міститься ОСОБА_2 склад сім`ї дві особи (а.с.54).

З Витягу про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 20.07.2023 року №404, вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 в період з 01.11.1991 року по 23.04.1999 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.98).

З Витягу про реєстрацію місця проживання особи за відомостями відділу реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 20.07.2023 року №405, вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 в період з 01.11.1991 року по 11.03.2021 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.99).

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с.25) серія НОМЕР_7 від 17.09.1998 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 , актовий запис №421 від 17 вересня 1998 року внесений Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області.

З копії свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 17.02.2001 року вбачається, що 17 лютого 2001 року ОСОБА_7 одружився з ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_12 . (а.с. 24).

За час шлюбу у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження а.с. 14,17,19.

З копії свідоцтва про смерть (а.с.26) серія НОМЕР_8 від 28.01.2021 року, вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_15 , актовий запис №39 від 28 січня 2021 року внесений Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Як вбачається з довідки виданої відділом реєстрації Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 23.12.2021 №5610 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 23.12.2021 року, до складу зареєстрованих осіб, у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 входять: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , дата реєстрації 21.12.2001 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 23.04.2018 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 23.04.2018 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 23.04.2018 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дата реєстрації 23.04.2018 року. (а.с.9).

ОСОБА_8 у квітні 2021 року звернулась до Синельниківської міської ради із заявою про оформлення передачі в приватну власність вищевказаної квартири.

Управлінням житлово-комунального господарства та комунальної власності була надана відповідь №393 від 20.04.2021 року ОСОБА_8 , згідно якої останній було повідомлено, що відсутність копії ордеру на жиле приміщення та будь-якого з перелічених документів унеможливлює підготовку рішення органу приватизації про приватизацію квартири АДРЕСА_4 .

З копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_9 від 16.12.2021 року вбачається, що 16 грудня 2021 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_9 . (а.с. 27).

Згідно відповіді наданої Акціонерним товариством Державний ощадний банк» від 12.08.2022 року №103.385-50/111, з 1992 року ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 не використала право на приватизацію державного житлового фонду. (а.с. 28).

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.

Відповідно до ст. 3 цього Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Згідно з ч. 2ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до п. 10 ч. 1ст. 15 Житлового кодексу Української РСР, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів належить видача ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до ст. 58 ЖК УРСР ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно з пунктами 69, 72 правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 р. № 470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі,організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

У своїй Постанові від 24.02.2021 року у справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) Верховний Суд висловив правову позицію.

Так, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків"), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", частина друга статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" ЄСПЛ визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивачі зареєстровані і постійно проживають в спірній квартирі, законність їхнього проживання відповідачами не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивачів не заявляв. Крім того, іншого житла позивачі не мають, що свідчить про те, що вони мають достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому його "житлом" у розумінні статті 8 Конвенції.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за ним права на приватизацію квартири без ордеру є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 47, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 16, 345 ЦК України, ст.ст. 9,15,58 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст.1,2,3,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст. 4,12,13, 81,82,206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_4 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_6 право на безоплатну приватизацію квартири, загальною площею 47,8кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Порошина