ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 705/4386/23
Провадження № 22-ц/821/1568/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Ярошенко Б.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Прудивус Микола Анатолійович

відповідач: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області Підгаєцька Лілія Володимирівна

третя особа: ОСОБА_3

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області Підгаєцької Лілії Володимирівни, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності,-

в с т а н о в и в :

21.08.2023 на адресу Уманського міськрайонного суду від ОСОБА_1 разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд з метою забезпечення позову унести судову заборону на розпорядження нежитловим приміщенням магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 до закінчення судового розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили; унести судову заборону на розпорядження нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_2 до закінчення судового розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказує, що 23 серпня 2019 року між ОСОБА_2 - позикодавцем та ОСОБА_1 позичальником, було укладено Договір позики, що посвідчений приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю. Відповідно до даного договору позикодавець передає позичальнику грошові кошти готівкою в сумі 2000000 грн., а позикодавець зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів до 23.08.2020.

Для забезпечення виконання зобов`язання до Договору позики № 1 від 23 серпня 2019 року між ОСОБА_2 - іпотекодержателем та ОСОБА_1 іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю.

У відповідності до п. 1 Договору іпотеки № 1 Іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодаржателю наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Відповідно п. 2 Договору іпотеки № 1 Предмет іпотеки передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошей, переданих за Договором позики, посвідченим 23.08.2019 року приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю., за реєстровим № 2393, укладеного між сторонами цього договору на 2000000 грн., з порядком повернення згідно умов вищезазначеного договору позики, але повернення в повній сумі не пізніше 23.08.2020.

04.06.2020 року між ОСОБА_2 позикодавцем та ОСОБА_1 позичальником було укладено Договір про внесення змін до Договору іпотеки від 23 серпня 2019 року посвідчений приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю. Додаткова угода до Договору іпотеки посвідчена приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю. Відповідно п. 5 даної додаткової угоди до іпотеки № 1 викладено п. 5 в наступній редакції: «Для забезпечення виконання зобов`язання за цим договором позичальник зобов`язується передати в іпотеку позикодавцю належне позичальнику на праві особистої приватної власності: нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, що розташоване по АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 3 листопада 2016 року приватним нотаріусом УМНО Кучер О.І.; нежитлове приміщення, магазин, що розташоване по АДРЕСА_2 , що належить позичальнику на підставі договору к/п нежитлового приміщення, магазину, посвідченого 25 червня 2005 року приватним нотаріусом УМНО Кучер О.І. за реєстровим № 4205».

Відповідно до Договору іпотеки від 4 червня 2020 року між ОСОБА_2 іпотекодержателем та ОСОБА_1 іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом УМНО Черповицькою І.Ю.

Відповідно п. 1 Договору іпотеки № 2 іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення, магазин, що розташоване по АДРЕСА_2 .

З витягів з Державного реєстру прав він довідався, що підставою проведення державної реєстрації права власності стали документи, серед яких вимога іпотекодержателя про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору б/н, виданий 02.05.2023, яку він не отримував, а тому і подане до державного реєстратора поштове повідомлення, про ніби то вручення йому такої вимоги є фіктивним. Також звіт про оцінку майна не міг бути проведений об`єктивно, адже оцінювач ТОВ «Оціночна компанія «ГАРАНТ СЕРВІС»» до нього з приводу огляду його магазинів не звертався, огляд магазинів не проводив. Отже, звіт про оцінку майна є очевидно зфальшованим. З огляду на викладене вбачаються грубі порушення норм матеріального права, що є підставою до скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на його магазини.

На сьогодні очевидність протиправної державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення магазину по АДРЕСА_2 випливає з уже наявних доказів в матеріалах позову. Натомість відповідач ОСОБА_2 є повноправним власником майна, що ним отримано протиправно від протизаконної діяльності Державного реєстратора, а відтак, зможе ним розпорядитися, переоформивши фіктивно чи правдиво на будь-яку третю особу, що утруднить, а можливо зробить взагалі неможливим його повернення в разі прийняття судового рішення в даній справі на його користь.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що суд вважає, що задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони на розпорядження нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 призведе до порушення прав іншого учасника договору.

У зв`язку із чим суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем щонайменше три основних причини вважати незаконною проведену державну реєстрацію права власності на предмети іпотеки, порушення порядку вчинення реєстраційних дій, в тому числі не направлення йому іпотеко держателем у відповідності до закону претензії вимоги з детальним розрахунком заборгованості, проведення незаконної оцінки майна не уповноваженим суб`єктом оцінювальної діяльності та заниження вартості іпотечного майна, унаслідок чого документально підтверджений борг в іпотеко держателя було звернуто стягнення на два об`єкта іпотеки, в той час, коли сума боргу повністю перекривала вартість одного магазину по АДРЕСА_1 . Також, вказано дві істотних факультативних порушення положень закону при проведенні спірної державної реєстрації права власності на іпотечне майно, а саме вчинення дій від імені Іпотекодержателя не по належним чином завіреній довіреності, не подання для проведення державної реєстрації оригіналів документів стосовно права вимоги та іпотеки.

Однак, не зважаючи на те, що суд 1 інстанції взмозі був оцінити ряд недобросовісних дій відповідача ОСОБА_2 по заволодінню майном ОСОБА_1 , що по вартості значно перевищує суму боргу, без врахування сум боргу, що вже повернуті були ОСОБА_2 боржником навіть через установу банку (отже, безспірно), а відтак, оцінити ризики можливих подальших недобросовісних дій від ОСОБА_2 та його адвокатесси, припустити, що можливе подальше відчуження спірного майна, що унеможливить відновлення стану сторін та захист інтересів позивача.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, п. 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснення, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд 1 інстанції виходив з того, що в поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить унести судову заборону на розпорядження нежитловим приміщенням, магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 та нежитловим приміщенням магазину по АДРЕСА_2 до закінчення судового розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили. Накладаючи заборону на розпорядження нежитловими приміщеннями, слід пересвідчитися, чи дійсно існує реальна загроза невиконання (утруднення виконання) можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 звернувся після рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.07.2023 прийнятого в межах укладених Договорів позики та іпотеки, відповідно до якого власником вказаних нежитлових приміщень є ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б очевидно свідчили про виконання ним Договорів позики та погашення суми в 3000000 грн. у строк визначений договорами та порушення державним реєстратором Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області Підгаєцькою Л.В. правил проведення державної реєстрації права власності. Разом із цим, суд 1 інстанції взяв до уваги інтереси інших осіб, а саме, позикодавця та іпотекодержателя ОСОБА_2 . Суд 1 інстанції дійшов висновку, що задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення заборони на розпорядження нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 призведе до порушення прав іншого учасника договору.

Так, відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п. 1, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, арештом майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування (ст. 77 ч. 2, ст. 149 ч. 2, ст. 151 ч. 1 п.п. 3, 4, 5, ст. 153 ч.ч. 3, 4 та інші норми ЦПК України). З`ясування та встановлення цих обставин на відповідній стадії процесу є компетенцією суду першої інстанції, не з`ясувавши їх належним чином суддя суду першої інстанції не має належних підстав для задоволення заяви про забезпечення позову ані в повному обсязі, ані частково.

Спір був ініційований ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування державної реєстрації прав власності в частині реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлові приміщення магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 . Отже, предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень за обставинами, що випливають із наявних матеріалів та з позицій сторін, позивач має в справі значний майновий інтерес, а на відповідача у випадку задоволення позову у зв`язку з задоволенням позовних вимог покладатиметься значний майновий тягар. Також, ОСОБА_1 вказує, що існують ризики можливих подальших дій ОСОБА_2 по відчуженню спірного майна, що унеможливить відновлення стану сторін та захист інтересів позивача.

Відтак, доводи позивача про необхідність і доцільність забезпечення позову заслуговують на увагу як такі, оскільки з огляду на предмет позову в разі задоволення позову таке відповідатиме як інтересам позивача, так і забезпечуватиме можливість виконання ймовірного рішення суду відповідачем.

Крім того, обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню майна, не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування. Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 серпня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області Підгаєцької Лілії Володимирівни, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити вчиняти будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; який проживає: АДРЕСА_3 ) на праві власності.

Заборонити вчиняти будь-які дії по відчуженню нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; який проживає: АДРЕСА_3 ) на праві власності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко