Провадження 2/522/2696/23
УХВАЛА

04 жовтня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Науменко А.В.,

за участю секретаря - Звонецької І.М.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

В С Т А Н О В И В:

Приморським районним судом м. Одеси під головуванням судді Науменко А.В. слухається цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Ухвалою суду від 16 вересня 2021 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року вирішено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності задовольнити частково. Заборонити Київській державній нотаріальній конторі у м. Одесі видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (спадкова справа: номер у спадковому реєстрі 67463259, номер у нотаріуса 347/2021) В іншій частині заяви відмовити.

Ухвалою суду від 23 червня 2022 року вирішено закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 02 листопада 2022 року сторони не з`явились, розгляд справи відкладено на 13 грудня 2022 року.

Судове засідання призначене на 13 грудня 2022 року відкладено на 07 лютого 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

Судове засідання призначене на 07 лютого 2023 року відкладено на 09 березня 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

Судове засідання призначене на 09 березня 2023 року відкладено на 18 квітня 2023 року у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

У судове засідання призначено на 18 квітня 2023 року з`явились представник позивача ОСОБА_4 , представник позивача ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_2 , представник третьої особи Сягровець Т.М. Розгляд справи відкладено на 30 травня 2023 року.

30 травня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Судове засідання призначене на 30 травня 2023 року відкладено на 05 липня 2023 року.

Судове засідання призначене на 05 липня 2023 року відкладено на 15 серпня 2023 року у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

15 серпня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

Судове засідання призначене на 15 серпня 2023 року відкладено на 04 жовтня 2023 року.

04 жовтня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з рекомендацією лікаря та погане самопочуття.

У судове засідання призначене на 04 жовтня 2023 року з`явився представник третьої особи Сягровець Т.М.

Представник третьої особи Сягровець Т.М. під час судового засідання заявив, що у позивача наявні два представники, який без поважних причин не з`являється у судові засідання. Також зазначив, що розглянути справу за наявними матеріалами неможливо.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в силу ч. 3 ст. 131 ЦПК України, представники позивача не з`явились до суду повторно без поважних причин.

Також суд звертає увагу, що сам позивач особисто теж не з`явився у судове засідання.

Також слід відмітити, що в Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і позивач має усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи.

Отже, позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (наприклад, розгляд справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України, у разі неможливості особистої явки до суду).

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статтями 223, 257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст. 223, п. 3 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

При цьому, закон жодним чином не пов`язує повторну неявку в судове засідання позивача з будь-якими об`єктивними факторами (поважними причинами) і не зобов`язує суд перевіряти причини повторної неявки та надавати їм відповідну оцінку з точки зору поважності.

Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод 1950 року.

Крім того, слід зазначити, що у позивача згідно матеріалів справи наявні два представника, а саме представник позивача ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_5 .

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (не залежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду, а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Щодо можливості розгляду справи без участі позивача, суд вказує, що позивач не звертався до суду з клопотанням про збір доказів, з заявою про розгляд справи за відсутністю позивача. Крім того, 18.04.2023 року суд надав сторонам строк для надання пояснень щодо строків позовної давності, які суду так і не були надані.

Суд зауважує, а також враховуючи усталену практику Верховного Суду України, об`єктивно розглянути справу за наявними матеріалами не можливо, а тому зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне залишити позов без розгляду, оскільки, позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 257, 158 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності- залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів.

Суддя: А.В. Науменко

Повний текст ухвали виготовлено 09.10.2023 року.

Суддя: А.В. Науменко