Справа № 345/3849/23
Провадження № 22-ц/4808/1188/23
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Фединяка В. Д., Максюти І. О.,

секретаря Кузів А.В.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Іваніва О.Б.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Олега Богдановича на рішення Калуського міськрайонного суду від 14 серпня 2023 рокуу складі судді Миговича О. М., ухвалене в м. Калуші Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Іванів О. Б., звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки на строк шість місяців по усуненню перешкод ОСОБА_1 у користуванні майном, що є об`єктом права спільної власності, а саме домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_2 чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні як самим домоволодінням в цілому, так і житловим будинком в цьому домоволодінні; зобов`язати ОСОБА_2 надати вільний доступ ОСОБА_1 до вказаного домоволодіння та до житлового будинку в цьому домоволодінні, а також надати ключі від житлового будинку та воріт домоволодіння.

Заяву мотивувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 квітня 2020 року у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано право власності по 1/2 частці домоволодіння, яке складається з житлового будинку, криниці, огорожі та воріт.

Не зважаючи на те, що домоволодіння є спільною власністю ОСОБА_2 чинить перешкоди в користуванні цим майном - не впускає до будинку, не дає можливості перебувати там, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості ефективно користуватись своїм майном. Свої неправомірні дії ОСОБА_2 супроводжує погрозами та криками. На неодноразові порушення своїх прав ОСОБА_1 викликала працівників поліції, яка за наслідками події складала протоколи про адміністративні правопорушення за частини 1 статті 173-2 КУпАП. Протоколи передані на розгляд до суду.

А тому з метою захисту своїх прав, просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 .

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 14 серпня 2023 року відмовив у задоволенні заяви.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявницею не доведено, що вона як особа, яка постраждала від насильства з боку заінтересованої особи, потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»; що насильство з боку заінтересованої особи носить постійний та регулярний характер. За таких обставин та враховуючи відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстав для видачі обмежувального припису не має.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Іванів О. Б. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням ОСОБА_1 та наданим нею доказам (відео файлам із записами подій, даним, зафіксованих у протоколах про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 ), неправильно застосував положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , мотивуючи свої висновки виключно з формальних підстав.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванів О. Б. апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів, просили її задоволити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 скаргу не визнав, просив залишити її без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 01 червня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 квітня 2020 року визнано будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та згідно технічного паспорта Івано-Франківського ОБТІ складається із: житлового будинку «Е», криниці №1, огорожі №2, огорожі №3, воріт №4 спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину цього будинковолодіння (а.с.5-8).

Відповідно до витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину в будинковолодіння (а.с.9).

За змістом протоколу про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993009 від 13 липня 2023 року ОСОБА_2 04 липня 2023 року о 16.43 год в АДРЕСА_1 за місцем проживання викрикав на ОСОБА_1 та не впускав до будинку (а.с.12).

Також 13 липня 2023 року працівником Калуського РВ ГУНП складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАБ №993016, згідно якого 05 липня 2023 року о 18.50 год ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_1 , що виразилось у тому, що ОСОБА_2 не впустив її до будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

05 липня 2023 року працівником поліції заповнена Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, в якій визначено середній рівень небезпеки для потерпілої ОСОБА_1 (а.с.14).

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Визначення конкретних видів, передбачених частиною другою статті 26 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», заходів тимчасового обмеження прав кривдника або обов`язків, які покладаються на нього, а також строку на який видається обмежувальний припис належить до компетенції суду.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, між ними склалися неприязні стосунки з приводу проживання та користування будинковолодінням.

Наявні матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє систематичне домашнє насильство стосовно заявниці у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Посилання апелянта на складені протоколи про адміністративне правопорушення не заслуговують на увагу, оскільки такі є тільки фіксацією правопорушення, а відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду від 13 вересня 2023 року, долученої у ході апеляційного перегляду справи, провадження у справі відносно ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП закрито за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Інших доказів, які б підтверджували факт економічного насильства у формі перешкод у доступі до житла з врахуванням оцінки ризиків та систематичності дій, стороною не представлено та судом не здобуто.

Колегія суддів вважає, що між сторонами фактично існує спір щодо користування будинковолодінням та його реального поділу, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.

Таким чином, суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, які б могли свідчити про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , у їх сукупності, в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінивши можливі ризики застосування психологічного чи фізичного насильства у майбутньому, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та за змістом майже ідентична заяві про видачу обмежувального припису.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Іваніва Олега Богдановича залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Л. В. Василишин

Судді: В. Д. Фединяк

І. О. Максюта