ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 466/8736/17

провадження № 61-3142св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2022 року, прийняту колегією у складі суддів: Левика Я. А., Савуляка Р. В., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову вказував, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. У вказаній справі ОСОБА_3 на підтвердження походження грошових коштів подала копії договорів дарування грошових коштів, нібито укладених 24 квітня 2014 року, 29 травня 2014 року, 3 червня

2014 року, 26 вересня 2014 року, 2 липня 2014 року, 30 липня 2014 року, 5 серпня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 4 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року, 27 січня 2016 року нею та ОСОБА_2 , і 28 серпня 2014 року - нею з ОСОБА_5 .

Позивач вважав, що зазначені договори укладені відповідачами в день відкриття провадження у справі за його позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на грошові кошти, тобто виготовлені значно пізніше їх дати.

За таких обставин просив визнати недійсними вказані договори дарування грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсними договори дарування грошових коштів, оформлені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24 квітня 2014 року, 29 травня 2014 року, 3 червня 2014 року, 26 вересня 2014 року, 2 липня 2014 року, 30 липня 2014 року, 5 серпня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 4 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року, 27 січня 2016 року, і договір дарування грошових коштів від 26 серпня 2014 року, сторонами якого зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У листопаді 2021 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що, приймаючи постанову

від 17 листопада 2020 року, судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Зазначав, що за подання апеляційної скарги він сплатив судовий збір у розмірі 2 112 грн, а в суді першої інстанції - за подання позовної заяви і при збільшенні розміру позовних вимог. Ухвалою апеляційного суду від 6 березня 2019 року йому відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 9 408 грн до ухвалення судового рішення у справі. Вважав, що оскільки судом апеляційної інстанції його позов задоволено у повному обсязі, на відповідачів необхідно покласти обов`язок з відшкодування судових витрат за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин просив:

- звільнити його від сплати недоплаченого судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції;

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь судовий збір, сплачений за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій;

- стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави суму недоплаченого судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по 1 328 грн у відшкодування судового збору, з ОСОБА_4 - 800 грн.

Стягнено з ОСОБА_3 в дохід держави 8 272 грн недоплаченого судового збору, з ОСОБА_2 - 7 472 грн.

Апеляційний суд виходив з невирішення цим судом у постанові від 17 листопада 2020 року питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами в судах першої та апеляційної інстанцій, що вважав підставою для часткового задоволення заяви ОСОБА_1 і прийняття додаткової постанови відповідно до статті 270 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У квітні 2022 року ОСОБА_5 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить, зокрема, скасувати додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2022 року і змінити розподіл судових витрат шляхом стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави 6 336 грн судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 9 408 грн - за її апеляційний перегляд.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права - частини п`ятої статті 270 ЦПК України, яке полягає в неповідомленні відповідачів про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заявник вважає, що, приймаючи додаткову постанову, суд апеляційної інстанції не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 (провадження №К/9901/21650/19),

від 24 червня 2020 року у справі № 759/9300/13-ц (провадження № 61-35409св18) та від 15 грудня 2021 року у справі № 161/3482/21

(провадження № 61-14457св21).

Позиція інших учасників справи

У серпні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 , в якому зазначив про безпідставність її доводів та прийняття судом апеляційної інстанції додаткової постанови з додержанням норм процесуального права.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ОСОБА_4 постанови Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2022 року відкрито касаційне за касаційною скаргою ОСОБА_4 на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2022 року та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Підставою відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на додаткову постанову апеляційного суду були доводи про:

- застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року

у справі № 240/6150/18 (провадження №К/9901/21650/19), від 24 червня 2020 року у справі № 759/9300/13-ц (провадження № 61-35409св18) та

від 15 грудня 2021 року у справі № 161/3482/21 (провадження № 61-14457св21) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- розгляд судом апеляційної інстанції заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі за відсутності відповідачів, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши додержання судом апеляційної інстанції норм процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги і відзиву на неї, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справі «Гурепка проти України», від 8 квітня 2010 року, № 38789/04).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції не викликав у судове засідання учасників справи та судове засідання з розгляду цієї заяви не проводив.

Разом з тим, дана справа по суті була розглянута у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, тому вирішення питання про ухвалення додаткового рішення повинно відбуватися у тому самому порядку, у якому ухвалювалося судове рішення, тобто у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду,

викладеними у постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 182/6521/16 (провадження № 61-1461св21).

Матеріалами справи підтверджено, що додаткова постанова від 22 січня

2022 року ухвалена за відсутності ОСОБА_4 , яка не була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що вказала у касаційній скарзі.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Оскільки апеляційний суд розглянув заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і саме цією підставою ОСОБА_4 обґрунтувала касаційну скаргу на додаткову постанову від 22 січня 2022 року, ця постанова в частині стягнення судового збору з ОСОБА_4 підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат в частині ОСОБА_4 .

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , реалізовуючи свої процесуальні права на власний розсуд, додаткову постанову апеляційного суду від 22 січня 2022 року в касаційному порядку не оскаржували, тому вказана постанова в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судового збору в касаційному порядку не переглядається.

Оскільки апеляційний суд здійснив розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення з порушенням вимог процесуального закону, що унеможливило ухвалення законного та справедливого судового рішення, Верховний Суд не здійснює перевірку доводів касаційної скарги по суті заяви про ухвалення додаткового рішення, в тому числі і щодо неврахування апеляційним судом висновків Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 (провадження №К/9901/21650/19), від 24 червня 2020 року

у справі № 759/9300/13-ц (провадження № 61-35409св18) та від 15 грудня

2021 року у справі № 161/3482/21 (провадження № 61-14457св21).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 28 січня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 800 грн на відшкодування судового збору скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. В. Сердюк