Постанова

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 757/5982/22

провадження № 61-11281св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінілон»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року у складі судді Волкової С. Я. та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати договори НОМЕР_1 «Скарбничка», НОМЕР_2 «Бонусний», № SAMDN7690 від 22 липня 2013 року, № SAMDN7401 від 22 липня 2013 року, № SAMDNWFD100 від 16 грудня 2013 року; стягнути з відповідача на її користь заборгованість: за договором від 22 липня 2013 року № SAMDN7690 у сумі 256 755,60 грн вкладу, 739 005,52 грн відсотків, 55 417,00 грн як 3 % річних, 381 921,41 грн інфляційних втрат, 108 132,80 грн пені, а всього 1 542 201,08 грн; за договором від 22 липня 2013 року № SAMDN7401 у сумі 13 928,04 дол. США або 399 177,62 грн вкладу, 13 314,36 дол. США або 381 589,55 грн відсотків, 3 006,17 дол. США або 86 156,83 грн 3 % річних, 168 113,93 грн пені, а всього 1 035 037,93 грн; за договором від 16 грудня 2013 року № SAMDNWFD100 у сумі 125 352,18 грн вкладу, 439 716,49 грн відсотків, 27 055,47 грн як 3 % річних, 186 460,12 грн інфляційних втрат, 52 792,16 грн пені, а всього 831 376,42 грн; з рахунка НОМЕР_1 «Скарбничка» суму 3 539,45 грн та з рахунка НОМЕР_2 «Бонусний» суму 3 207,84 грн.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що між нею і відповідачем укладено депозитні договори: договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 22 липня 2013 року № SAMDN7690 з виплатою відсотків на суму вкладу з розрахунку 18 % річних, за яким вона передала банку 150 000,00 грн, додатково 27 серпня та 20 вересня 2013 року здійснювала поповнення вкладу; договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 22 липня 2013 року № SAMDN7401 із виплатою 8,5 % річних, за яким передала банку 13 164,53 дол. США; договір банківського вкладу (депозиту) «Стандарт» від 16 грудня 2013 року № SAMDNWFD100 з виплатою 20 % річних, за яким передала банку 119 370,49 грн. Крім того, у цьому банку вона має рахунки: НОМЕР_1 «Скарбничка» із сумою коштів 3 539,45 грн, НОМЕР_2 «Бонусний» із сумою коштів 3 207,84 грн.

У січні 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, проте дотепер банк умов договорів не виконав, грошові кошти не повернув.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 18 листопада 2022 року позов задовольнив частково. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN7690 від 22 липня 2013 року 150 000,00 грн вкладу, 194 252,05 грн процентів, а всього 344 252,05 грн; за договором № SAMDN7401 від 22 липня 2013 року 13 164,53 дол. США вкладу, 8 050,56 дол. США процентів, а всього 21 215,09 дол. США; за договором № SAMDNWFD100 від 16 грудня 2013 року 119 370,49 грн вкладу, 171 762,68 грн процентів, а всього 291 133,17 грн. У решті позову відмовив. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 13 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щовідповідач порушив узяті на себе зобов`язання за договорами щодо повернення вкладів та виплати відсотків за користування коштами. 26 січня 2022 року ОСОБА_1 письмово повідомила відповідача про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, цю заяву банк отримав 28 січня 2022 року, тому вимоги про розірвання депозитних договорів задоволенню не підлягають, як не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення пені та 3 % річних за неналежне виконання зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Київський апеляційний суд постановою від 12 липня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнив частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року в частині розподілу судових витрат змінив. Стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 5 135,76 грн за розгляд справи в суді першої інстанції. В іншій оскаржуваній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Банк не оспорює факт укладення між сторонами договорів вкладу, розміру стягненої з нього основної суми заборгованості та наявності підстав для стягнення відсотків у зазначеному розмірі, а вказує лише на те, що він є неналежним відповідачем у справі. Проте договір переведення боргу укладено без згоди вкладника ОСОБА_1 , на вимогу позивача банк кошти за депозитним вкладом не повернув, тому районний суд дійшов правильного висновку про стягнення цієї суми саме з АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Разом із цим, стягнувши з банку на користь держави суму судового збору у розмірі 13 000,00 грн, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, тому судовий збір на відповідача слід покладати пропорційно розміру задоволених вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 26 липня 2023 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 та постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 761/30025/16, від 23 грудня 2021 року у справі № 910/13/21, від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, банк посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У цій справі позивач пред`явила вимоги до неналежного відповідача, адже 17 листопада 2014 року між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу, зокрема і за укладеними між сторонами договорами, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд не надав належної оцінки доказам, які свідчать про відсутність у банку зобов`язань перед позивачем та неналежність відповідача у цій справі.Отримання банком мовчазної згоди від кредитора шляхом не висловлення ним незгоди є підтвердженням позитивного ставлення кредитора до укладеного правочину та досягненням відповідного ефекту переведення боргу на нового боржника.Оскільки банк з 17 листопада 2014 року не є боржником за договорами, які є предметом спору, тому немає підстав для нарахування і стягнення з банку відсотків, які нараховані позивачем.

Ураховуючи наведене, предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постанова апеляційного суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

03 жовтня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою від 22 липня 2013 року № SAMDN7690 про оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» та просила оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу - 150 000,00 грн, строк вкладу - 366 днів, до 22 липня 2014 року включно, процентна ставка - 18 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою цієї заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів за вкладом по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт не виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 22 липня 2013 року позивач унесла згідно з квитанцією № 9 на депозитний рахунок 150 000,00 грн.

Крім цього, ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 22 липня 2013 року № SAMDN7401 про оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.» та просила оформити депозитний вклад на таких умовах: сума вкладу - 13 164,53 дол. США, строк вкладу - 366 днів, до 22 липня 2014 року включно, процентна ставка - 8,5 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою цієї заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів за вкладом по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт не виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 22 липня 2013 року позивач унесла згідно з квитанцією № 8 на депозитний рахунок 13 164,53 дол. США.

Також позивач звернулася до банку із заявою від 16 грудня 2013 року № SAMDNWFD100 про оформлення вкладу «Стандарт» та просила оформити депозитний вклад на таких умовах: залишок вкладу станом на 16 грудня 2013 року - 119 370,49 грн, строк вкладу - до 16 грудня 2014 року включно, процентна ставка - 20 % річних, період нарахування процентів за вкладом - 1 місяць; пам`ятка клієнта, що є складовою означеної заяви, свідчить про те, що проценти виплачуються на рахунок/карту для зарахування процентів за вкладом по закінченню кожного місяця; у разі закінчення строку вкладу, якщо клієнт на виявив бажання отримати кошти, вклад продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується без явки клієнта до банку; клієнт має право достроково розірвати договір, повідомивши про це банк за два дні до дати розірвання договору; у разі розірвання договору до закінчення строку вкладу повертається сума вкладу, проценти виплачуються за зниженою процентною ставкою. 16 грудня 2013 року ОСОБА_1 відповідно до квитанції № 20007752 внесла на депозитний рахунок 119 370,49 грн.

26 січня 2022 року ОСОБА_1 письмово повідомила відповідача про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами, цю заяву банк отримав 28 січня 2022 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга

не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши факт укладення між сторонами договорів банківського вкладу, внесення позивачем грошових коштів у заявленому розмірі, врахувавши невиконання банком покладених на нього зобов`язань з повернення коштів за договорами банківського вкладу на вимогу вкладника, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум вкладів і відсотків за користування вкладами.

Касаційна скарга банку не містить доводів щодо незгоди з розмірами нарахованих за договорами відсотків, а також не містить розрахунку банку з цього питання.

Доводи касаційної скарги про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договорами банківського вкладу, є безпідставними і необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Банк не надав належних і допустимих доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 згоди на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», тому саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є боржником за договорами банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19, від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19, від 12 липня 2023 року у справі № 757/15311/20, від 24 травня 2023 року у справі № 757/53371/20-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 у подібних правовідносинах.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що саме АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не ТОВ «ФК «Фінілон» є належним відповідачем у справі.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених в касаційній скарзі постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постанови апеляційного суду - без змін.

Клопотання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з підстав того, що справа містить виключну правову проблему, а тому передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не підлягає задоволенню. Адже Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 зробила висновок, що договір про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладений між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників банку, не створює правових наслідків для позивачів.

Оскільки виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року було зупинено ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року, їх виконання необхідно поновити у зв`язку із залишенням їх без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог та постанову Київського апеляційного

суду від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов