П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року місто Київ

справа № 753/7177/21

провадження№22-ц/824/10266/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов Вадим Вячеславович

відповідач - ОСОБА_2

відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Балаєвою Лесею Анатоліївною,

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Цимбал І.К.,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсними торги СЕТАМ від 4 вересня 2020 року, лот 437324 з продажу квартири від 4 вересня 2020 року, які проведені неправомірно, всупереч закону; скасувати Акт про реалізацію предмета іпотеки від 11 вересня 2020 року та Свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, ОСОБА_2 , видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. 14 вересня 2020 року, зареєстроване в реєстрі № 2793.

Позов обґрунтовано тим, що 11 грудня 2007 року колишнім чоловіком позивача ОСОБА_4 , з яким позивач перебувала на той час у шлюбі, було укладено кредитний договір, за умовами якого АТ «ОТП-банк» надав йому кредит у розмірі 21 тис. швейцарських франків для придбання квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а на забезпечення виконання кредитного договору того самого дня було укладено договір іпотеки від 11 грудня 2007 року, предметом якого була спірна квартира.

В придбання спірної квартири позивач вклала свої гроші, які нею були виручені від продажу власної квартири в м.Черкаси.

Позивач з дочкою ОСОБА_5 проживала в спірній квартирі і це є єдине їх житло.

12 серпня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

У лютому 2021 року позивач дізналася, що квартира продана на торгах СЕТАМ 4 вересня 2020 року, та новим власником подано позов до суду про визнання позивача таким, що втратив право користування житлом. Також вона дізналася, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 14 вересня 2020 року було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. за ОСОБА_2 на підставі ст.47 Закону України «Про іпотеку».

При здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру та проведені електронних торгів СЕТАМ було порушено вимоги законів України «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Приватним нотаріусом не враховано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки кредит є споживчим, а тому примусове відчуження квартири без згоди на те співвласниками є незаконним. Також приватним виконавцем та нотаріусом не перевірено чи належить продана на електронних торгах квартира в сумісній власності ще одному з подружжя.

Позивачка ОСОБА_1 як співвласник квартири, купленої в шлюбі подружжям, своєї згоди на продаж квартири на електронних торгах СЕТАМ не надавала.

Позбавлення позивача права власності на нерухоме майно в результаті неправомірних дій приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова В,В. порушує її гарантоване конституційне право на володіння майном.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 16 лютого 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Балаєва Л.А. подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, судом неповно та неправильно встановлені обставини справи. Зокрема зазначає про те, що суд відмовив в позові, посилаючись на пропуск позивачкою строку позовної давності, при цьому безпідставно не застосувавши норми закону ч.2 ст.72 СК України, де зазначено, що «до вимоги про поділ майна, заявленої про розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався про порушення свого права власності. Нотаріальна згода позивача, надана колишньому чоловікові на підписання договорів та іпотеки як згода помилково визнана судом як згода позивачки на виставлення майна на торги. Суд при вирішенні справи не взяв до уваги правовий висновок в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16, а саме, що лише після виділення в натурі частки боржника з майна, яке перебуває у спільній частковій власності, виникає право передавати майно на реалізацію та згодом приймати рішення про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Після розірвання шлюбу позбавлення одного з подружжя можливості отримати свою частку майна та захистити житлові права, посилаючись на підпадання колишнього чоловіка під дію Закону України «Про боротьбу з корупцією», є дискримінаційним підходом, проявом прихованої дискримінації.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Курочкін О.О. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. У відзиві представник відповідача звертає увагу суду, що позивачем при подачі позовної заяви у якості відповідачів було визначено: приватного виконавця, який здійснював реалізацію майна; переможця аукціону та покупця майна, кредитора. У якості третіх осіб без самостійних вимог було визначено: ДП «Сетам», яке здійснює організацію відповідних торгів; приватного нотаріуса, яка видавала свідоцтво, яке посвідчує право власності на майно переможця. При цьому, так як проведення торгів та оформлення їх результатів є різновидом правочину - договору купівлі-продажу, який укладається на аукціоні, то відповідачем слід визначити ще й організатора торгів, а саме ДП «Сетам». Так як позивачем не залучено до участі у справі організатора торгів у якості відповідача, то у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

В судове засідання приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Корольов В.В., ТОВ «ОТП Факторинг Україна», представники третіх осіб: ДП «Сетам», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сєрова О.В. не з`явилися, про місце, день і час розгляду справи були повідомлені, що підтверджується звітами про підтвердження отримання адресатом вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду ( а.с.138-140 т.3). Від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Інші учасники справи причину свої неявки суду не повідомили. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Балаєва Л.А. просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Курочкін О.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1996 року до 12 серпня 2010 року.

11 грудня 2007 року позивач надала нотаріально засвідчену згоду на купівлю квартири АДРЕСА_1 , її заставу, отримання кредиту, укладення договорів кредиту та іпотеки.

11 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № ML-002/1018/2007 для придбання нерухомого майна.

11 грудня 2007 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за останнім.

11 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором маж ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки № PML-002/1018/2007, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Крім того, судом установлено, що 28 грудня 2007 року позивач та ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач продала належну їй на праві власності квартиру ОСОБА_6

11 лютого 2013 року набрало законної сили рішення про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та 21 серпня 2013 року видано виконавчий лист.

12 червня 2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольовим В.В. відкрито виконавче провадження № 59344952.

18 серпня 2020 року Дарницьким районним судом м.Києва за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 постановлена ухвала, яка набрала законної сили. ОСОБА_4 оскаржував дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова В.В., мотивуючи свої вимоги тим, що приватним виконавцем Корольовим В.В. у порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» розпочата й проводиться процедура реалізації нерухомого майна, яке було предметом іпотеки, а саме щодо подання до ДП «Сетам» на примусову реалізацію нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 вважав, що передача на примусову реалізацію в межах виконавчого провадження № 59344952 іпотечної квартири є незаконною з огляду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», виходячи з тих підстав, що ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у іноземній валюті й відповідно до вимог п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово звернуто стягнення на його квартиру, як іпотечне майно, протягом дії цього Закону. В задоволенні скарги судом відмовлено.

Згідно відомостей, що містяться на офіційному веб-сайті ДП «СЕТАМ» в межах виконавчого провадження № 59344952 у центральній базі даних системи електронних торгів 5 серпня 2020 року було розміщено лот № 437324 з продажу (проведення електронних торгів) арештованого нерухомого майна, а саме: іпотека. Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .4 вересня 2020 року торги пройшли успішно, про що було складено протокол про проведення електронних торгів № 500581, згідно якого переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 (учасник №4) з найвищою ціновою пропозицією.

11 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Корольова В.В. складено акт про реалізацію предмета іпотеки.

14 вересня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Сєровою О.В. видано свідоцтво про придбання майна, що було предметом іпотеки.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надала нотаріально засвідчену згоду на отримання кредиту для придбання квартири та її заставу для забезпечення виконання кредитних зобов`язань, що підтверджує надання згоди на задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя, відповідно відсутність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає можливості реалізувати предмет іпотеки під час виконання рішення про стягнення заборгованості. Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях ДП «Сетам» порушення Порядку реалізації арештованого майна проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 29 вересня 2016 року, при проведенні електронних торгів.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Предметом позовних вимог є визнання електронних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки від 11 вересня 2020 року та свідоцтва про придбання нерухомого майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у ч,8 ст.56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до ч.1 ст.650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст.203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невизнання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Згідно із п.4 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів складається акт про проведення електронних торгів, який підписується (затверджується) державним або приватним виконавцем.

В акті про проведені електронні торги зазначається така інформація: ким, коли і де проводилися електронні торги; стисла характеристика реалізованого майна; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - переможця електронних торгів, серія та номер документа, що посвідчує її особу, місце проживання (у разі якщо переможцем електронних торгів є юридична особа, зазначаються її найменування, місцезнаходження та код за ЄДРПОУ); сума внесена переможцем електронних торгів за придбане майно; прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи (найменування юридичної особи) - боржника, її місце проживання (місцезнаходження); дані про право встановлювальні документи, що підтверджують право власності боржника на майно (пункт 5 Розділу Х Порядку реалізації арештованого майна).

У постанові від 5 червня 2018 року у справі № 910/856/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з наведеного сторонами договору купівлі-продажу, оформленого за результатами проведених електронних торгів, є продавці - державна виконавча служба та організатор електронних торгів, та покупець - переможець електронних торгів.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.26 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів або іншої заінтересованої особи, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним електронних торгів, ОСОБА_1 пред`явила позов до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Корольова В.В. та ОСОБА_2 . Такий продавець як організатор електронних торгів - ДП «СЕТАМ» був залучений до участі у справі як третя особа, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись усі сторони правочину - виконавча служба, організатор торгів та переможець.

Верховний Суд у постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 911/845/17 та від 14 березня 2018 року у справі № 910/1454/17, а також від 27 травня 2020 року у справі № 336/7019/17 висловив позицію, що відчуження майна на спірних електронних торгах, як угода купівлі-продажу, є багатостороннім правочином, і під час подання позову про його оскарження такий позов подається до решти сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

У цій справі одна із сторін продавця в якості відповідача до участі в справі не залучена. Позивач клопотань про залучення до участі у справі ДП «Сетам» як співвідповідача не заявляв, а тому, за таких обставин, у суду першої інстанції були відсутні підстави для висновків по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог, які мають бути зроблені за належного суб`єктивного складу її учасників (правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 264/4263/18).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола особі, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та(або) резолютивної частині.

Оскільки висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 є правильним, але неправильним є мотиви відмови, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частині в редакції цієї постанови.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Балаєвою Лесею Анатоліївною, задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 16 лютого 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 10 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус