Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1143/23
Провадження №: 2/332/628/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Марченко Н.В.,

при секретарі: Петракей Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики..

ВСТАНОВИВ:

06.03.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 05.03.2014 року відповідач позичив у позивача грошові кошти у сумі 10000 доларів США, що еквівалентно сумі 97000 гривень і зобов`язався повернути позику до 05.03.2021 року, про що склав власноручно розписку. Проте, у визначений строк відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув. За таких підстав, у позові позивач просить задовольнити і стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у розмірі 97000 гривень та понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2023 року відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представником адвокатом Соколовою Н.І. через канцелярію суду подано заяву про визнання позовних вимог.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що 05 березня 2014 року відповідач ОСОБА_2 склав розписку про позику у ОСОБА_1 в сумі 10000 доларів США, що еквівалентно 97000 гривень, та зобов`язався повернути суму боргу до 05.03.2021 року. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконала та передала ОСОБА_2 10000 доларів США , що еквівалентно 97000 гривень, на що вказує ОСОБА_2 у своїй розписці (а.с.8).

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Так, позивач виконав умови договору позики надавши відповідачу позику, однак відповідач порушив умови викладені у розписці, невиконавши зобов`язання щодо добровільного поверення отриманих коштів у борг у встановлений строк.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики, яка була позичена відповідачу шляхом написання ним розписки, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 536 грн. 80 коп. від суми 1073 грн. 60 коп., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 64Т004АS від 24.02.2023 року на суму 1073 гривні 60 копійок, а іншу частину стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 заборгованість за договором позики від 05.03.2014 року у сумі 97000,00 грн. ( дев`яносто сім тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 536 гривні 80 копійок, сплачений на р/р UA 0008510, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄРДПОУ отримувача: 37941997, отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап.Заводс./22030101 Державна судова адміністрація України, 050, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 64Т004АS від 24.02.2023 року на суму 1073 гривні 60 копійок.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко