КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/44888/21

05 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Колесник А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Счастлівцевої Алли Леонідівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05.09.1992 року між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Після реєстрації шлюбу вона та відповідач працювали, отримували доходи, набували майно за спільні кошти родини, разом вели господарство та відпочивали.

Зазначає що, починаючи з літа 2020 року та у подальшому, шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 фактично припинилися, спільного господарства вони вже не ведуть, сімейні стосунки не підтримують. У листопаді 2021 року вона звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вказує на те, що наказом № 202-0Д від 09.11.1994 року Державної комісії по випробуванню та охороні сортів рослин Міністерства сільського господарства та продовольства України ОСОБА_2 та його сім`ю, яка на той час складалася з неї та відповідача, була надана службова квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Вона була зареєстрована в даній квартирі з 08.12.1994 року до 21.09.2000 року, та з 23.08.2012 року по теперішній час.

В подальшому подружжям, тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за спільні кошти та в інтересах сім`ї, на підставі договору купівлі- продажу квартири, який був укладений 03.09.1996 року між Державною комісією по випробуванню та охороні рослин, як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, була придбана квартира АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею - 43,71 кв.м, в тому числі житловою площею - 28.1 кв.м.

З огляду на вище викладене, просила суд, в порядку поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за нею, ОСОБА_1 право власноті на частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7).

В червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовував тим, що з 05.09.1992 року і до моменту звернення із даним позовом до суду він та ОСОБА_1 дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі. За вказаний період ними було придбане рухоме та нерухоме майно, а саме:

двокімнатна квартира АДРЕСА_2 придбана 03 вересня 1996 року на підставі договору купівлі -продажу квартири, укладеного між уповноваженим представником Державної комісії України по випробуванню та охороні сортів рослин Бобирь Олександром Володимировичем (продавцем) та ОСОБА_2 ( покупцем) та посвідченого нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.І. за реєстровим номером 22-4162 від 03.09.1996 року;

гаражний бокс, розташований у Гаражно-будівельному кооперативі «НИВКИ-4» за адресою: м.Київ, пров.Уссурійський, 3-А, площею18 кв.м.(3м. х 6 м.), із цегляними несучими стінами, підвалом та оглядово-ремотною ямою, з бетонним перекриттям даху, який придбаний 01 квітня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу гаражного боксу, укладеного між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорною Л.В. за реєстровим номером № 718 від 01 квітня 2014 року, право власності на вказаний гаражний бокс було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 ;

легковий автомобіль марки «TOYOTA», моделі «Camry», 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , вказаний автомобіль був придбаний 05 квітня 2007 року, без пробігу у автосалоні та зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 07 квітня 2007 року на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 07 квітня 2007 року.

Зазначає, що він і ОСОБА_1 не можуть дійти згоди щодо добровільного розподілу в натурі набутого у шлюбі майна, зокрема, двохкімнатної квартири, гаражного боксу та легкового автомобіля, що і змусило його звернутися із даним позовом до суду.

З огляду на вище викладене, просив суд поділити майно, набуте подружжям за період шлюбу (легковий автомобіль та гаражний бокс), яке є об`єктом спільної сумісної власності, виділивши ОСОБА_2 ідеальну частку: у легковому автомобілі «TOYOTA», моделі «Camry» 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 320 000 грн; та у гаражному боксі, розташованому у Гаражно-будівельному кооперативі «НИВКИ-4» за адресою: м.Київ, пров.Уссурійський, 3-А, площею18 кв.м., вартістю 150 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ;

визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

Визнано за ОСОБА_2 право власності:

на 1/2 частину гаражного боксу, що знаходиться у Гаражно-будівельному кооперативі за адресою: АДРЕСА_3 ;

на 1/2 частину транспортного засобу, марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності:

на 1/2 частину гаражного боксу, що знаходиться у Гаражно-будівельному кооперативі за адресою: АДРЕСА_3;

на 1/2 частину транспортного засобу, марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 13930 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 00 коп., з яких: 2350 (дві тисячі триста п`ятдесят) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору; 11580 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись частково з таким рішенням суду першої інстанції, 26 червня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Счастлівцева Алла Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалити нове судове рішення, яким визнати право власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за нею - ОСОБА_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що дійсно автомобіль «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 придбаний у період перебування сторін у шлюбі і зареєстрований за нею, однак ОСОБА_2 залишився автомобіль «Toyota», модель «Camry», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який був наданий матір`ю ОСОБА_1 ОСОБА_4 . Вказує на те, що даний факт, надані докази, та заперечення позивача судом не було враховано.

Вважає, що залишення автомобіля її матері у ОСОБА_2 є важливою обставиною, що не врахована судом при ухваленні рішення про поділ майна подружжя.

22 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Лютий Олег Віталійович поштою направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 березня 2023 року - без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги позивачки суперечать вимогам ст.ст. 60, 61, 69 СК України, так к із досліджених судом доказів достовірно встановлено, що спірний автомобіль було придбано подружжям під час шлюбу, а тому воно є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між подружжям у рівних частках, що і було обгрунтовано зроблено судом першої інстанції.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідачу було передано у користування автомобіль «Toyota», модель «Camry», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , який належить на праві власності її матері ОСОБА_4 , правового значення для вирішення вказаного спору немає, так як предметом спору є поділ майна подружжя, а зазначений автомобіль є власністю матері позивачки.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Счастлівцева Алла Леонідівна не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Лютий Олег Віталійович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувати, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін,а апеляційну скаргу- без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 1992 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_6 . (а.с. 13)

Відповідно до наказу Державної комісії України по випробуванню та охороні сортів рослин Міністерства сільського господарства та продовольства «Про надання ОСОБА_2 службової квартири Держкомісії по АДРЕСА_1 » вирішено надати ОСОБА_2 та його сім`ї службову квартиру, яка належить Держкомісії, відповідно до акту купівлі - продажу від 17.04.1992 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації в м. Києві, адреса: АДРЕСА_1 . (а.с. 15)

03 вересня 1996 між Державною комісією України по випробуванню та охороні сортів рослин Міністерства сільського господарства та продовольства та ОСОБА_2 було складено договір купівлі- продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 17)

07 квітня 2007 року право власності на транспортний засіб «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 56)

14 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі- продажу 8043/2022/3043755 транспортного засобу «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, колір сірий.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору ціна транспортного засобу складає 50 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Счастлівцева Алла Леонідівна просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалити нове судове рішення, яким визнати право власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 за ОСОБА_1 .

Отже, рішення Шевченківського районного суду м.Києва позивачкою оскаржується лише в частині поділу автомобіля «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а тому, у відповідності до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу лише в оскаржуваній частині.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та, визнаючи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на частину транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, суд першої інстанції посилався на те, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу, а тому є спільним майном подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на даний автомобіль у рівних частках - по 1/2 частки за кожним.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами Сімейного кодексу (далі - СК) України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Права подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя вартість 1/2 частки спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя, не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Звертаючись до Шевченківського районного суду м. Києва з зустрічним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що під час перебування у шлюбі ним та ОСОБА_1 було придбано, зокрема, автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску. На підтвердження зазначених обставин позивач за зустрічним позовом надав копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого 07 квітня 2007 року вказаний транспортний засіб був придбаний та зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Заперечуючи проти зустрічного позову, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Счастлівцева Алла Леонідівна зазначала, що спірний автомобіль був придбаний у шлюбі і зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 . В подальшому, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, спірний транспортний засіб був проданий позивачкою.

На підтвердження своїх доводів, позивачка надала суду копію договору купівлі- продажу 8043/2022/3043755 транспортного засобу від 14 січня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_7 купив транспортний засіб «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, колір сірий. Відповідно до п. 3.1 зазначеного договору ціна транспортного засобу складає 50 000,00 грн.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та, визнаючи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/2 частку транспортного засобу марки «Toyota», модель «Camry» за кожним, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначену обставину та не врахував, що спірний автомобіль вибув з володіння сторін по справі 14 січня 2022 року внаслідок його відчуження позивачкою на користь третьої особи без згоди іншого з подружжя, а тому він не може бути поділений між сторонами в натурі.

З урахуванням установлених судом обставин відчуження позивачкою ОСОБА_1 рухомого майна, на яке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, без згоди відповідача ОСОБА_2 , як співвласника такого майна, а також добросовісності набувача такого майна (контрагента за договором купівлі-продажу), права ОСОБА_2 підлягають захисту шляхом стягнення компенсації вартості його частки в праві спільної сумісної власності на вказане рухоме майно, вимог про що в межах справи, яка переглядається, ним не пред`явлено.

Доводи апеляційної скарги позивачки про наявність підстав для визнання за нею права власності на транспортний засіб марки «Toyota», модель «Camry», 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , не дивлячись на те, що вказаний автомобіль придбаний у шлюбі, так як відповідачу ОСОБА_2 у користування був переданий її матір`ю ОСОБА_4 автомобіль «Toyota», модель «Camry», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , колегія суддів відхиляє, так як позивачкою в суді першої інстанції не заявлялись в суді першої інстанції позовні вимоги про визнання вказаного рухомого майна її особистою приватною власністю та не надавались відповідні докази. Спільність майна подружжя, придбаного в шлюбі презюмується. Передача матір`ю позивачки іншого автомобіля в користування відповідача правового значення при поділі спільного майна подружжя не має.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Счастлівцевої Алли Леонідівни слід задовольнити частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1,п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволенні позову покладаються на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто судовий збір у розмірі 2 350,00 грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 11580,00 грн. Проте, з урахуванням того, що після перегляду справи в суді апеляційної інстанції зустрічні позовні вимоги задоволено на 50%, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З огляду на зазначене, рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 13930,00 грн. необхідно змінити, зменшивши суму витрат по сплаті судового збору з 2350,00 грн. до 1175,00 грн., та зменшивши суму судових витрат на правничу допомогу з 11580,00 грн. до 5 790,00 грн.

Керуючись ст.ст. 60,61, 63, 65, 70 СК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Счастлівцевої Алли Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення .

У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ транспортного засобу марки «TOYOTA», моделі «Camry» 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат в сумі 13930,00 грн. змінити, зменшивши суму витрат по сплаті судового збору з 2350,00 грн. до 1175,00 грн., та зменшивши суму судових витрат на правничу допомогу з 11580,00 грн. до 5 790,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий: Судді: