Номер провадження: 22-ц/813/4301/23
Справа № 506/282/20
Головуючий у першій інстанції Бурдинюк О.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кресюн Василь Андрійович

на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання пунктів договорів оренди землі недійсними, стягнення заборгованості по орендній платі та 3% річних,

встановив:

14 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним вище позовом до ФОП ОСОБА_2 , в якому посилаючись на вимоги ст.ст.203,215-217, 233 ЦК України просила:

визнати п. 3.1. договору оренди землі № 39/08-16 від 23 серпня 2016 року кадастровий номер :01:002:0296 площею 7,14 га., у тому числі ріллі 7,14 га., укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном на 15 років недійсним, як такий що укладений під впливом тяжкої для ОСОБА_1 обставини і на вкрай невигідних для неї умовах;

визнати дійсним п. 3.1. договору оренди землі № 39/08-16 від 23 серпня 2016 року кадастровий номер :01:002:0296 площею 7,14 га., у тому числі ріллі 7,14 га., як такий, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном на 7 років;

визнати п. 3.1. договору оренди землі № 40/08-16 23 серпня 2016 року, кадастровий номер :01:002:0297, площею 7,41 га., у тому числі ріллі 7,41 га, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном на 15 років недійсним, як такий що укладений під впливом тяжкої для ОСОБА_1 обставини і на вкрай невигідних для неї умовах;

визнати дійсним п. 3.1. договору оренди землі № 40/08-16 23 серпня 2016 року, кадастровий номер :01:002:0297 площею 7,41 га., у тому числі ріллі 7,41 га, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 терміном на 7 років;

стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за 2019 року у розмірі 18337 грн. та три проценти річних у сумі 160,44 грн., а всього коштів на суму 18497,44 грн. Вирішити питання щодо понесених позивачкою судових витрат.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішено питання стосовно судових витрат понесених відповідачем ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кресюн В.А., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.

За доводами апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду є незаконним, упередженим, зокрема, суд першої інстанції безпідставно відмовив у витребуванні у відповідача відомостей про виплати позивачу орендної плати у 2017-2018 роках та у допиті свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що у подальшому стало перепоною для надання відповіді на поставленні на вирішення у експертизі питання. Скаржниця також зауважує про неповноту проведеного експертом дослідження.

01 березня 2023 року засобами поштового зв`язку ФОП ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Лівак А.П., направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи проти її задоволення, зазначив, що апеляційна скарга містить посилання на факти, які не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення. Зокрема, безпідставними є посилання скаржниці про відмову у витребування доказів, оскільки, ухвалою суду першої інстанції ві 02 жовтня 2020 року відповідне клопотання представника позивачки було задоволено, попри його подання до суду із порушенням визначених ЦПК України строків. Окрім того, зазначає, що особи, яких адвокат скаржниці зазначає у апеляційній скарзі у якості свідків, зокрема, позивачка та її донька ОСОБА_4 , надавали пояснення у судому засіданні суду першої інстанції 04 вересня 2020 року. Також з експертного висновку убачається, що при проведенні експертизи експертом було досліджено, зокрема, пояснення пояснення ОСОБА_3 . Відповідач також звертає увагу на те, що представник позивачки після ознайомлення із наданим експертом висновку про проведення додаткової експертизи не заявляв, установа ж, якій скаржниця просить доручити проведення додаткової експертизи не має права на проведення такої. Викладена у експертному висновку який міститься у справі інформація є повною та достатньою для вирішення справи по суті, і цей експертний висновок не визнавався необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення скаржниці та її представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пояснення представника відповідача який заперечував проти задоволення скарги вказуючи про необґрунтованість її доводів та законність оскаржуваного рішення, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що позивачкою не доведено підстав її позову, тобто обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

В пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 року роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але змушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Стосовно вкрай невигідних умов, потрібно враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути пов`язані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Для доведення вкрай невигідних умов вчинення правочину особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до ст. 409 ЦК України, власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до ст. 21 Закону «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0296 площею 7,1438 га, яка розташована на території Гулянської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області (державний акт ЯИ №156655) та земельної ділянка кадастровий номер :01:002:0297 площею 7,41 га, яка розташована на території Гулянської сільської ради, Красноокнянського району Одеської області (державний акт ЯА №156167).

23 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Укладено догорори оренди землі, а саме:

договір оренди землі №39/08-16 щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0296, площею: 7,14 га, строком на 15 років;

договір оренди землі №40/08-16 щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :01:002:0297, площею: 7,41 га, строком на 15 років.

Відповідно до п. 4.1. вказаних Договорів, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а саме: 9222 грн. 40 коп, за 1 (один) рік, включаючи прибутковий податок 18%, та військовий збір 1.5%.

Відповідно до п. 4.2. Договорів, орендна плата, визначена пунктом 4.1 цього договору, без внесення змін до договору, індексується станом на 1 січня наступного року, виходячи із індексу споживчих цін за повний минулий календарний рік на коефіцієнт індексації Кі, що визначається за формулою визначеною статтею 289 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 4.5. Договорів, перегляд розміру орендної плати допускається також за згодою Сторін, зокрема: у разі набрання чинності нової грошової оцінки об`єкта оренди; зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини Орендаря, що підтверджено висновками або іншими документами компетентних органів державної влади; в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 4.6. Договорів, результати перегляду орендної плати оформляються Сторонами у вигляді додаткової угоди до договору оренди землі.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи № 6029/6030/21-61 від 15 вересня 2022 року, призначеною у справі за клопотанням сторони позивачки, на момент проведення психологічного дослідження ОСОБА_1 виявляє достатній рівень розвитку та функціонування уваги, пам`яті та мислення у відповідності до свого віку, середовища існування та освіти, конкретно-практичну спрямованість мислення та спрямованість на прагматичне вирішення життєвих задач, виражену емоційну лабільність, схильність до прикрашання та викривлення дійсності у вигідній для себе інтерпретації, високий рівень емоційно-вольового контролю. ОСОБА_1 після перенесених нею операцій у 2014-2016 роках, курсів хіміотерапії та опромінюваної терапії та продовження курсу лікування могла передбачати наслідки своїх дій та керувати ними у повному обсязі станом на 23 серпня 2016 року під час підписання договорів оренди землі № 39/08-16 від 23 серпня 2016 року та № 40/08-16 від 23 серпня 2016 року .

Щодо доводів апеляційної скарги про упередженість суду першої інстанції, яка виявилась у безпідставній відмові у задоволенні клопотання сторони позивачки про витребування доказів, апеляційний суд зауважує, що попри протилежні посилання представника скаржниці, ухвалою Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2020 року було задоволено клопотання адвоката Кресюна В.А. про витребування доказів та витребувано від ФОП ОСОБА_2 інформацію щодо отримання ОСОБА_1 у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року грошових коштів, по укладеним договорам оренди землі №39/08-16 від 23 серпня 2016 року та №40/08-16 від 23 серпня 2016 року, а саме: розмір, сплаченої орендної плати та розмір інших виплат, якщо такі здійснювалися, з конкретизацією виду даних виплат за кожен рік окремо.

Тож, апеляційний суд погоджується із зауваженнями сторони відповідача, викладеними представником у відзиві на апеляційну скаргу, щодо безпідставності таких посилань скаржниці в якості доводів апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи скаржниці стосовно того, що відмова суду першої інстанції у допиті в якості свідка ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 є незаконною та свідчить про упередження ставлення суду до сторони позивачки, і окрім того мала наслідком складення експертом неповного висновку, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про призначення у справі комплексної судово - медичної та психологічної експертизи, представник позивачки просив також до призначення та проведення такої експертизи допитати у якості свідків саму позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , під час вирішення якого, в ухвалі від 07 серпня 2020 року судом першої інстанції зазначено, що воно є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так на підтвердження стану здоров`я позивачки її представником надано виписку з історії хвороби, виписний епікриз, виписку із медичної карти амбулаторного хворого, довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією відносно ОСОБА_1 , разом з тим, взагалі не наведено обґрунтувань, які ще інші додаткові обставини можуть підтвердити вказані особи як свідки і яким чином це стосується предмета доказування.

Згідно ч.2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

З протоколу судового засідання від 07 серпня 2020 року убачається, що представник позивачки був присутній при оголошенні ухвали, якою зокрема, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків, разом з тим, жодних процесуальних дій, а саме щодо оскарження такої ухвали останній не вчинив.

Також, апеляційний суд приймає до уваги, що за ст.ст.36-39 ЦПК України, за наявності у учасників справи сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, сторона у справі може заявити про відвід судді.

Проте, будучі обізнаними про відмову суду у задоволенні клопотання про допит свідків сторона позивачки до часу оскарження ухваленого судом рішення у справі, тобто протягом більше ніж двох років, про упередженість суду не заявляла.

Оцінюючи посилання скаржниці про те, що відмова у допиті зазначених осіб в якості свідків стала перепоною для експерта у наданні обґрунтованого та повного експертного висновку, колегія суддів зауважує, що з вказаного вище висновку експерта убачається, що при проведенні експертизи було досліджено матеріали справи №506/282/2020 та додаткові матеріали, які, зокрема, включали і пояснення ОСОБА_3 .

Свої ж пояснення щодо спірних правовідносин позивачка ОСОБА_1 надала суду у судовому засіданні суду першої інстанції 04 вересня 2020 року, а отже такі були у розпорядженні експерта під час проведення експертизи, оскільки матеріали справи направлялися судом першої інстанції до експертної установи 03 грудня 2020 року.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Водночас порушуючи на стадії апеляційного перегляду справи питання про необхідність проведення у цій справі повторної комплексної судово психологічної експертизи, сторона позивачки жодним чином не обґрунтувала неможливості заявлення такого клопотання у суді першої інстанції під час вирішення справи по суті.

Щодо висновків суду першої інстанції по суті спору, апеляційним судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Тож, висновки суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з викладених у оскаржуваному рішенні мотивів, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими.

Доказів які б спростували правильні висновки суду першої інстанції скаржницею не надано, і доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду.

Порушень судом норм процесуального права, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вказаних вище вимог, підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: Н.В. Стахова

М.В. Назарова