Справа № 289/727/23
Номер провадження 2/289/312/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення права користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Також зазначила про те, що в цьому будинку зареєстровані дружина та дочка її покійного брата ОСОБА_4 , які в будинку не проживають більше п`яти років. Відповідачі у добровільному порядку відмовляються звільнити займане житлове приміщення і скасувати свою реєстрацію в ньому, хоча мають інше житло в с. Меделівка, а тому позивач просить суд позбавити їх права користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що батько позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого фактично прийняв його син ОСОБА_4 , тобто рідний брат позивачки, а також остання. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент його смерті в спірному будинку була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , а в 2004 році з дозволу позивача було зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 . На даний час відповідачі не проживають в житловому будинку належному позивачеві, а реєстрація їх місця проживання порушує право власності ОСОБА_1 .

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, 24.05.2023 подали до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними, а тому просять відмовити в їх задоволенні. Окрім того, зауважили, що 29.05.2018 приватним нотаріусом Житомирського РНО Житомирської області Камінською Л.В. було видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якого входить 1/2 ідеальна частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку житлового будинку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як спадкоємцю першої черги не видано. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , діти останнього, які на час відкриття спадщини були неповнолітніми та дружина ОСОБА_2 на підставі ст. 529 ЦК УРСР України є спадкоємцями першої черги. На думку відповідачів, вони відповідно до діючого законодавства прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується будинковою книгою, копія якої додана позивачем до позову (а.с. 50-53).

Свідки ОСОБА_6 (сусідка позивачки), ОСОБА_7 (дочка позивачки), ОСОБА_8 , зазначили, що відповідачі ніколи не проживали в житловому будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймають, ОСОБА_4 після одруження з відповідачкою ОСОБА_2 у 1980-х роках переїхав жити в с. Лутівка.

Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.05.2018 зареєстрованого в реєстрі за №910 та відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125591777 від 29.05.2018. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку житлового будинку ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ще не видано (а.с. 7, 8).

Згідно копії будинкової книги відповідачі зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 15-18).

Відповідно до копій документів, які надані відповідачами до відзиву встановлено, що ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_10 та отримала прізвище ОСОБА_11 . До того ж, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з 30.01.1969 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (а.с. 52-53).

З показань свідків встановлено, що відповідачі ніколи не проживали в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Згідно до постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, і вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування даним житловим приміщенням та можуть бути позбавленими права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шостастатті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи відповідачів про те, що вони фактично прийняли спадщину після смерті чоловіка/батька ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та на підставі ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцями першої черги за законом і мають право на спадкування 1/2 частини спірного житлового будинку, суд вважає неспроможними, так як суду не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують родинні відносини зі вказаним спадкодавцем, а з наданої копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що відповідач перебуває в шлюбі з саме з ОСОБА_14 (а.с. 53). Також суду не надано доказів прийняття спадщини у відповідності до положень ст. 549 ЦК УРСР.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст. ст. 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 23, 76, 81, 141, 258, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про позбавлення права користування житлом - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , права користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 09.10.2023.

Суддя О. О. Кириленко