ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/759/23 Номер провадження 22-ц/814/3995/23Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю.О. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Панченко О.О., Пилипчук Л.І.,

розглянула в письмовому провадженні за наявними матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року, постановлену суддею Ощинською Ю.О., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності внаслідок знищення майна.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила припинити право власності останнього на об`єкт нерухомого майна: будинок А-1, сарай Б, вбиральня Г, сарай Д, огорожа № 2 колодязь № 3 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із знищенням вказаного майна.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності внаслідок знищення майна, було залишено без руху, оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, ст. 177 ЦПК України, а саме, не зазначено правових підстав позову, не підтверджено фактичне володіння майном, не надано документів про передачу нерухомого майна позивачу, що позбавляє можливості визначити підсудність справи, також не надано документів, які встановлюють особу позивача, не підтверджено в позовній заяві, що позивачем не подано іншого позову до суду з тими самими сторонами, про той самий предмет

На виконання вимог ухвали від 06.06.2023 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний Суд» надала до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності внаслідок знищення майна визнано неподаною та повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із вказаною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив

ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що районний суд безпідставно не прийняв до уваги заяви про усунення недоліків, про відвід судді та дійшов передчасного висновку про те, що представник ОСОБА_1 не має права представляти інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Вказує, що справа є малозначною, оскільки вартість спірного майна становить 4815 грн., що підтверджується оцінкою, яка була долучена до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунула недоліки відповідно до ухвали суду від 06.06.2023 р. та дійшов висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Нормами ст. 175 ЦПК України регламентовано вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Так, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності внаслідок знищення майна, в якому на підтвердження позовних вимог на власний розсуд виклала обґрунтування і підстави позову.

На підставі ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Отже, позивач, скориставшись своїм правом, визначеним Цивільним процесуальним кодексом України на власний розсуд, визначила у своїй позовної заяви позовну вимогу стосовно якої просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

При цьому незгода суду з наведеною у позовній заяві вимогою та правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для визнання позовної заяви неподаною і повернення позивачу.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість, встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

За таких обставин, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зобов`язаний сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК України, а також роз`яснювати у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Щодо не надання доказів на підтвердження обставин на які посилається ОСОБА_2 в позовні заяві слід зазначити наступне.

Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної особи довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1, 2, 10 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням, Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Як роз`яснено в п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. № 2, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати її заявнику.

Окрім того слід зазначити, що посилання районного суду, як на недолік позовної заяви, що у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва знаходиться на розгляді справа між тими самими сторонами, про той самий предмет, є необґрунтованим з наступних підстав.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Так, із матеріалів справи вбачається, що на розгляді в Окружному адміністративному суді м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до Гребінківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Даний спір виник із публічно-правових відносин у яких відповідач є суб`єктом владних повноважень та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

В той час, як у даній справі спір виник між фізичними особами, має приватно-правовий характер та розглядається за правилами цивільного судочинства, а тому посилання районного суду на тотожність спорів є передчасним.

Окрім того слід зазначити, що залишаючи без руху позовну заяву позивача з підстав не подачі копії паспорта, районний суд не звернув уваги на те, що долучення копії паспорта до позовної заяви не передбачено нормами ЦПК України.

Такожрайонний суд безпідставно не прийняв до уваги заяви про усунення недоліків, про відвід судді та дійшов передчасного висновку про те, що представник ОСОБА_1 не має права представляти інтереси ОСОБА_2 на підставі довіреності, оскільки справа є не малозначною, так як відповідно до п. 5 ч.1 ст. 189 ЦПК України, у підготовчому провадженні визначається порядок розгляду справи, а не під час перевірки відповідності вимогам ЦПК позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в суді першої інстанції були відсутні достатні підстави для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 368, 369 ч.2, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п.3,4,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року року скасувати.

Справу за матеріалами позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності внаслідок знищення майна направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09.10.2023 р.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді О.О. Панченко

Л.І. Пилипчук