ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 638/15391/21

провадження № 22ц/818/1487/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Харківобленерго», представник позивача Очеретний В. С.,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2022 року в складі судді Подус Г.С.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Харківобленерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 , та є споживачами послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Зазначив, що відповідачі не дотримуються обов`язку щодо оплати вартості спожитої електричної енергії, внаслідок чого у них утворилася заборгованість, яка за період з вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 1024,29 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» суму заборгованості за спожиту електричну енергію 1024,29 грн; судові витрати, які були сплачені Акціонерним товариством «Харківобленерго», а саме суму судового збору в розмірі 2270,00 грн та суми в розмірі 89,62 грн за отримання інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова покласти на відповідачів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2022 року, в якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2022 року виправлено описку, позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» - задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківбленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 1024,29 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківбленерго» сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн, а також витрати за отримання інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова - 89,62 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та в задоволенні позовних вимог Акціонерному товариству «Харківбленерго» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не звернув увагу на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку з чим не мала можливості скористатися правом на подачу відзиву. Зазначила, що жодного доказу на підтвердження обставин справи, які викладені в позовній заяві, позивачем не надано. Натомість вона, кожного місяця вносила та продовжує вносити оплату за споживчу електричну енергію, таким чином нею зобов`язання дотримано та виконано в повному обсязі.

25 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав доводи апеляційної скарги необгрунтованими, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та враховані при ухваленні судового рішення.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачі не виконують свого обов`язку по оплаті наданих їм послуг, тому наявні підстави для стягнення з них в солідарному порядку заборгованості.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22 вересня 2021 року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 (1993 року народження), ОСОБА_1 (1961 року народження), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є споживачами послуг, що надає Акціонерне товариство «Харківобленерго» (а.с.6).

Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я ОСОБА_3 .

У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачам рахунки на оплату фактично спожитої електричної енергії. Однак відповідачі не виконували належним чином свої обов`язки по своєчасному внесенню в повному обсязі плати за отримані комунальні послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка за період з вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 1024,29 грн (а.с.5).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 разом з апеляційної скаргою надала копії квитанцій про сплату комунальних послуг, а саме за електроенергію:

за січень 2018 року спожито 264 кВт (28072-27808), сплачено 365,52 грн;

за лютий 2018 року спожито 200 кВт (28072-28272), сплачено 258,00 грн;

за березень 2018 року спожито 332 кВт (28617-28949), сплачено 479,76 грн;

за квітень 2018 року спожито 200 кВт (28949-29149), сплачено 258,00 грн;

за травень 2018 року спожито 278 кВт (29149-29427), сплачено 389,00 грн;

за червень 2018 року спожито 203 кВт (29427-29630), сплачено 263,00 грн;

за липень 2018 року спожито 189 кВт (29630-29819), сплачено 149,52 грн;

за серпень 2018 року спожито 205 кВт (29819-30024), сплачено 266,40 грн;

за вересень 2018 року спожито 225 кВт (30024-30249), сплачено 300,00 грн;

за жовтень 2018 року спожито 297 кВт (30546-30249), сплачено 420,96 грн;

за листопад 2018 року спожито 178 кВт (30546-30724), сплачено 221,04 грн (а.с.65-72).

Також надала копію договору про користування електричною енергією від 22 липня 2008 року, укладеного між Акціонерним товариством «Харківобленерго» та нею, за умовами якого електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати споживачеві електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок споживача з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов`язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором (а.с.61-64).

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права. Так, вважала, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вона не мала можливості скористатися правом на подачу відзиву.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи ані ОСОБА_3 , ані інші відповідачі у справі не отримували повідомлення про розгляд справи, оскільки повідомлення, яке направлялося на адресу відповідачів повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не свідчить про відмову відповідачів від одержання повідомлення чи про їх незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідачі у справі не були належним чином повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції.

За таких умов, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім, обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 7 вказаного Закону передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Водночас відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Частиною 1 статті 10 вказаного Закону передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 26 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електроенергією, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 (1993 року народження), ОСОБА_1 (1961 року народження), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , та є споживачами послуг, які надає Акціонерне товариство «Харківобленерго».

Акціонерним товариством «Харківобленерго» з вересня 2018 року по грудень 2018 року надавалась послуга з постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим споживачі повинні оплатити надані послуги.

З довідки Акціонерного товариства «Харківобленерго» вбачається, що за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року за вказаною вище адресою виникла заборгованість, яка становить 1024,29 грн, а саме за вересень 2018 року -119,25 грн, покази засобу обліку на кінець розрахункового періоду - 30359; за грудень 2018 року - 905,04 грн, покази засобу обліку на кінець розрахункового періоду - 31037.

З наданих ОСОБА_3 копій квитанцій про оплату комунальних послуг, зокрема за спірний період вбачається, що нею внесено за вересень 2018 року - 300,00 грн, спожито - 225 кВт (30024-30249); за жовтень 2018 року -420,96 грн, спожито - 297 кВт (30546-30249); за листопад 2018 року - 221,04 грн, спожито -178 кВт (30546-30724), а всього - 942,00 грн.

Таким чином слід зазначити, що ОСОБА_3 здійснювала часткове погашення заборгованості. Так, за спірний період нею сплачено заборгованість за надані послуги з електричної енергії в загальному розмірі 942,00 грн. У зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку за надані послуги з електричної енергії в розмірі 82,29 грн (1024,29 грн 942,00 грн).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату ОСОБА_3 або іншими відповідачами заборгованості за отримані послуги за спірний період в повному обсязі, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим твердження ОСОБА_3 про те, що нею виконано в повному обсязі зобов`язання щодо оплати послуг, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Харківобленерго» та стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за комунальні послуги в розмірі 82,29 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат, які пов`язані з отриманням інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, суд виходить з наступного.

Статтею 140 ЦПК України передбачені витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Зокрема, частиною 1 вказаної статті передбачено, що особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат.

При цьому, долучення інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова до позовної заяви про стягнення заборгованості не є необхідним, оскільки відповідно до статті 187 ЦПК України у позовному провадженні звернення до уповноважених органів з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача є обов`язком суду.

Відтак, витрати позивача, понесені у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстроване місце проживання відповідачів, не входять до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для відмови у стягненні з відповідачів витрат, понесених у зв`язку з отриманням інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова про зареєстроване місце проживання відповідачів.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства «Харківобленерго» задоволено на 8,03%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 182,28 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» по 45,57 грн з кожного.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково на 91,97%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1839,40 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1793,83 грн (1839,40 грн 45,57 грн).

Таким чином, судовий збір в розмірі 1793,83 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 , а судовий збір в розмірі по 45,57 грн з кожного підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго».

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Харківобленерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго» 82,29 грн заборгованості за комунальні послуги.

В іншій частині в задоволенні позову Акціонерному товариству «Харківобленерго» - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Харківобленерго» на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1793,83 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Харківобленерго судовий збір в розмірі по 45,57 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.