КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3968/22 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження №22-ц/824/8605/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Писаної Т.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника Державної казначейської служби України - Жиліна Олександра Федоровича та представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Роменської Євгенії Павлівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої органом державної влади,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України, в якому просила суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 15000 грн компенсації моральної шкоди та 15000 грн, як відшкодування правової допомоги, а всього 30 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10.01.2022 постановою Обухівського районного суду Київської області її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн).

Відповідно до даної постанови суд встановив, що «з лютого по листопад 2021 року, перебуваючи на посаді вчителя Академічного ліцею №4, що в АДРЕСА_1 , здійснювала булінг (цькування) учасника освітнього процесу, учня, а саме малолітнього ОСОБА_2 , 2014 року народження, яке полягало у наступному. 11 січня 2021 року під час уроку завдала фізичного болю учню 1-Б класу ОСОБА_3 , вдаривши головою об парту; в подальшому під час уроків, у невстановлений судом точний час, притискала палець ОСОБА_2 під час слідкування за текстом, завдаючи йому фізичного болю; 28 жовтня 2021 року під час уроку вдарила по спині рукою, так як ОСОБА_4 , учень вже 2-Б класу, крутився за партою. Також окрім фізичного насильства застосувала в цей період, з лютого по листопад 2021 року, психологічне насильство відносно ОСОБА_3 , за допомогою крику, образ, залякування, в своїй сукупності такі дії призвели до емоційного пригнічення дитини, небажання відвідувати навчальний заклад, чим спричинила шкоду, як фізичному, так і психічному здоров`ю малолітнього ОСОБА_2 ».

02 травня 2022 року постановою Київського апеляційного суду апеляційна скарга позивача задоволена, постанова Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року була скасована, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП закрито із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю у її діях події і складу адміністративного правопорушення. Посилаючись на те, що внаслідок протиправних дій працівників поліції, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях пов`язаних із притягненням до адміністративної відповідальності, просила стягнути з Державного бюджету України на відшкодування моральної немайнової шкоди 15 000,00 грн. Крім того, вважає, що їй мають бути також компенсовані витрати, які вона понесла на оплату гонорару адвокату за надану їй правову допомогу під час вирішення питання притягнення її до адміністративної відповідальності в розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.03.2023 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішенням посадової особи органу державної влади 10 000 грн, 5 000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 15 000 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ГУ НП в Київській області - Роменська Є.П. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що при вирішенні справи суд, повинен був з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. А відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Відповідно до рішення суду встановлення судом факту бездіяльності працівниками поліції не зазначено. Протокол є виключно способом фіксування певних обставин, а не актом індивідуальної дії, крім того, перевірка правильності його складення повинна поряд з іншими здійснюватися уповноваженим органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин або породжує права і обов`язки позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі.

Позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань.

Позивач не надала суду жодного доказу спричинення їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою, як і не обґрунтувала сам розмір моральної шкоди.

Також не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Державної казначейської служби України - Жилін О.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своє апеляційної скарги вказує, що казначейство, якого було залучено до справи в якості відповідача було не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із функціональними обов`язками не було учасником спірних правовідносин і не володіло будь - якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями.

Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні.

Вважає, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало.

Судом першої інстанції не враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц та від 25.03.2020 по справі № 641/8857/17.

Також зазначає, що наведені в позовні заяві позивачем відшкодування моральної шкоди, не було доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причино-наслідковий зв`язок.

Крім того вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що предмет спору в даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. А тому сума у розмірі 5 000 грн щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є безпідставно збільшена.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 січня 2022 року постановою Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-4 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1 700 грн.

02 травня 2022 року постановою Київського апеляційного суду постанову Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2022 року скасована, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.173-4 КУпАП закрито із підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю у її діях події і складу даного адміністративного правопорушення.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що незаконні дії органів поліції завдали моральних страждань позивачці, які полягали у постійному стресі, пов`язаними з судовими процесами та необхідністю доведення своєї правоти через незаконне притягнення до адміністративної відповідальності. Виходячи з принципу співмірності та розумності, суд зменшив розмір моральної шкоди до 10 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості заявлених вимог, та враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, витрачений адвокатом час, дійшов висновку про часткове задоволення таких вимог на суму 5000,00 гривень.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2, ст. 4 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 провадження 61-922св21.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведення позивачем факту завдання їй моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки представником РУП Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київські області було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, що в подальшому судом визнано незаконним, оскільки встановлено відсутність у діях позивачки складу адміністративного правопорушення, позивачці завдано моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що жодні права та інтереси позивача Казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, у зв`язку з цим відсутні підстави для відшкодування Державною казначейською службою України у Київській області завданої позивачу шкоди, то вони на думку апеляційного суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до покладених завдань та в установленому законодавством порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15 квітня 2015 за №215). Враховуючи наведене, шкода, завдана позивачу незаконними діями органом державної влади, відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц, від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17.

Колегія суддів апеляційного суду також погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись з позовною заявою позивач просила стягнути з Державного бюджету України на її користь 15 000 грн компенсації моральної шкоди.

Підставою для відшкодування шкоди у зазначеній справі є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц , від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що 10 000,00 грн є співмірним та розумним розміром відшкодування завданих позивачу душевних страждань, завданих позивачу внаслідок незаконних дій працівників управління національної поліції, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу , та перевіряючи доводи апеляційних скарг відповідачів в цій частині, апеляційний суд виходить з наступного.

З огляду на ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

У позовній заяви позивач зазначила про понесені нею витрати в розмірі 15 000 грн на оплату гонорару адвоката за надання правової допомоги, пов`язаної із наданням юридичних консультацій, участі у суді першої та апеляційної інстанцій, підготовка апеляційної скарги по справі № 372/4557/21, а також підготовка позовної заяви у даній справі.

На підтвердження таких витрат позивач долучила акт виконаних робіт від 22.12.2022 відповідно до укладеної угоди про надання правової допомоги №91 від 20.12.2022 між адвокатом Кулініченком Г.В. та клієнтом ОСОБА_1 надані юридичні (адвокатські) послуги за період з 10 січня 2022 по 08 грудня 2022 року. Найменування послуг: надання інформації, юридичних консультацій, участь в суді першої інстанції, підготовка апеляційної скарги на постанову, участь в судових засіданнях Київського апеляційного суду по справі №372/4557/21, підготовка позовної заяви. Вартість робіт 15000 грн.

В той же час, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, доказів оплати таких витрат.

В порушення вимог статті 81 ЦПК України, позивачем не було надано суду в повному обсязі належних доказів, підтверджуючих оплату гонорару адвоката за надання їй правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення № 372/4557/21. Крім того, заявляючи такі вимоги, позивачка не розмежувала, в якому саме розмірі витрати на оплату послуг на правову допомогу адвоката нею заявлені відповідно до вимог п. 4 ч. 1 статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а в якому розмірі витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані з розглядом даної справи, в порядку статті 137 ЦПК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищевказані обставини та помилково частково задовольнив заявлену позивачем вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника Державної казначейської служби України - Жиліна Олександра Федоровича та представника Головного управління Національної поліції в Київській області - Роменської Євгенії Павлівни задовольнити частково.

Скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про відшкодування за рахунок державного бюджету витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленої вимоги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий Д.О. Таргоній

Судді С.А.Голуб

Т.О.Писана