РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2023 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.
за участю секретаря Черниш О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Харківстандартметрологія» про визнання незаконним наказу, поновлення допуску до роботи, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ДП «Харківстандартметрологія» №171-К від 08.12.2021 в частині відсторонення від роботи позивача; поновити доступ до роботи позивача на посаді інженера з метрології 1 категорії відділу геометричних величин у ДП«Харківстандартметрологія», та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
а в разі відмови дати таке підтвердження зазначити це актом у присутності двох свідків. Іншого порядку відмови не встановлено. Професія позивача відсутня в затвердженому переліку професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому таке втручання повинно дозволятись виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить Постанова КМУ і Наказ МОЗ.
Представником відповідача ДП «Харківстандартметрологія» подано відзив на позовну заяву, в якому він просить поновити строк на подання, та залишити вказану позовну заяву без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до посадової інструкції позивача, останній працює з безпосереднім контактом з приладами, бере участь у різних заходах, має взаємодіяти з іншими працівниками, з представниками замовників, з приладами, які використовували замовники, виїжджав до міста, та за межі міста для виконання виїзних робіт, перебував у 14 відрядженнях, що супроводжується користування громадським транспортом, низкою соціальних контактів, пересуванням різними містами, при цьому виділення окремого ізольованого місця було неможливим, нівелювання ризиків поширення інфекційного захворювання іншими способами також було неможливим, що стало предметом розгляду сумісного засідання адміністрації та профспілкового комітету ДП ДП «Харківстандартметрологія» від 07.12.2021 щодо питання відсутності щеплень працівників проти COVID-19. На момент видання наказу про відсторонення позивача від посади існувала сукупність обставин, які унеможливлювали виконання роботи без проведення щеплення. Відстороненню передувало детальне вивчення можливості мінімізувати ризики шляхом здійснення організаційних заходів. Рекомендація щодо відсторонення позивача висловлена колегіально за участі представників профспілки. Також, після скасування в Україні дії карантину, встановленого КМУ, а саме з 01.07.2023 позивач до роботодавця з питанням повернення до роботи не звертався, до підприємства не прибував, що свідчить про пасивне ставлення до захисту своїх трудових прав та бажанням отримати винагороду у виді середнього заробітку без виконання трудової функції з використанням судових процесів для необгрунтованого збагачення. Переліком професій передбачено, що щепленню підлягають працівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади. Ця норма не встановлює конкретного переліку посад, а лише вказує на конкретні організації, які підпадають під дію наказу. ДП «Харківстандартметрологія» належить до сфери управління Мінекономіки як центрального органу виконавчої влади. З 01.05.2022 з позивачем були зупинені трудові відносини відповідно до норм ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тому стягнення середнього заробітку з 01.05.2022 буде необгрунтованим. За вказаних обставин, наказ про відсторонення через відсутність щеплення є законним та обгрунтованим. Підставами для поновлення строку на подання відзиву представник зазначає підготовка відзиву, збирання та пошук доказів в умовах воєнного стану та істотного пошкодження приміщень відповідача, що потребувало значного часу. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе поновити строк для подання вказаного відзиву.
Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, на адресу суду спрямував заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, в системі «Електронний суд» спрямував заяву про розгляд справи за відсутності представника, та повідомив, що всі доводи щодо позову викладені у відзиві на позовну заяву.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без сторін та за наявними в справі доказами.
30.12.2021 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А.
Ухвалою судді від 07.02.2022 вказану позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу 10-денний термін для усунення недоліків, які усунені позивачем 15.02.2022.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.07.2007 працює на посаді інженера з метрології 1 категорії відділу геометричних величин у ДП «Харківстандартметрологія», що підтверджується копією трудової книжки, та не оскаржується учасниками судового розгляду.
04 жовтня 2021 року на сайті Міністерства охорони здоров`я України було опубліковано наказ Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» №2153 від 04 жовтня 2021 року, відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники:
1.Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;
2.Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;
3.Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно- технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що оскаржуваний ним наказ порушує його трудові права, не ґрунтується на вимогах закону, а тому вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (стаття 43 Конституції України).
Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (стаття 21 КЗпП України).
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).
Відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).
Проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 врегульовано чинним законодавством та має проводитись відповідно до закону.
Так, медична допомога - діяльність професійно підготовлених медичних працівників, спрямована на профілактику, діагностику та лікування у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами (абзац п`ятий частини першої статті 3 Закону України №2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом пункту «б» частини першої статті 10 Закону №2801-XII громадяни зобов`язані у передбачених законодавством випадках робити щеплення. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України (друге речення частини другої статті 30 цього Закону).
Медичне втручання (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини) допускається лише в тому разі, коли воно не може завдати шкоди здоров`ю пацієнта. Медичне втручання, пов`язане з ризиком для здоров`я пацієнта, допускається як виняток в умовах гострої потреби, коли можлива шкода від застосування методів діагностики, профілактики або лікування є меншою, ніж та, що очікується в разі відмови від втручання, а усунення небезпеки для здоров`я пацієнта іншими методами неможливе (частини перша та друга статті 42 Закону №2801-XII).
Статтею 284 ЦК України передбачено, що надання медичної допомоги фізичній особі, яка досягла чотирнадцяти років, провадиться за її згодою. Повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування.
Статтею 43 Закону №2801-XII визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта.
Частиною шостою статті 12 Закону №1645-ІІІ також передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.
Згідно із частиною сьомою цієї статті відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином (при щепленні неповнолітніх - батьками або іншими законними представниками, які їх замінюють), так і медичним працівником.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього, тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року в справі №130/3548/21 про відсторонення від роботи працівника з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, зазначила, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону №4004-XIIта Інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом №4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону №1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».
Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.
При цьому Велика Палата Верховного Суду у справі №130/3548/21 зазначила, що нагальна необхідність вжиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.
За змістом Переліку №2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року №595. Отже, Перелік №2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто, чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку №2153 останній не містить.
Велика Палата Верховного Суду у справі №130/3548/21 дійшла висновку, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи, тощо.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:
- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);
- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;
- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;
- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.
Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Виходячи з аналізу вищевказаних норм посада, яку займає позивач підпадає під перелік професій, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оскільки ДП «Харківстандартметрологія» належить до сфери управління Мінекономіки як центрального органу виконавчої влади.
Так, наказом ДП «Харківстандартметрологія» від 25.11.2021 №625, було доручено начальнику відділу кадрів Бондаренко Г.В., начальнику служби охорони праці Сидорі Л.М., фельфшеру ЕТВ Бриковій Г.І., начальникам структурних підрозділів посилити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками ДП «Харківстандартметрологія», в т.ч. сумісниками, та попередити про відстронення від роботи без збереження заробітної плати з 09.12.2021 і до усунення причин, що його зумовили, працівників підприємства, які не нададуть до відду кадрів у паперовому вигляді до 06.12.2021 одного з таких документів: документ (сертифікат), що підтверджує отримання повного курсу вакцинації (однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини, які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях) або сертифікат про одужання; документ, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (довідка 063/о); медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19 виданий ЗОЗ (довідка форми №028-1/о). З вказаним наказом позивача було ознайомлено під підпис 25.11.2021, та в графік підпис позивач зазначив «не згодний» (а.с. 9-11).
07.12.2021 відбулось сумісне засідання адміністрації та
профспілкової організації ДП «Харківстандартметрологія», на якому фельдшер ЕТВ ОСОБА_2 повідомила, що не всі працівники пройшли щеплення, в тому числі і позивач, та всі були попереджені про відсторонення від роботи, та позивач відмовився від щеплення. Після бесіди із начальником відділу Калініченком В.А., де працює ОСОБА_1 встановлено, що згідно посадових обов`язків ОСОБА_1 виконував роботи з повірки, калібрування засобів вимірювальної техніки (ЗВТ) та роботи з оцінки відповідності ЗВТ технічним регламентам. На робочому місці та при виконанні робіт на території підприємств замовників ОСОБА_3 безпосередно контактував з працівниками підприємства, а також із співробітниками підприємств замовників метрологічних послуг, такими як АТ «Укргазвидобудування», ТОВ «АЗТ Славутич», ТОВ «Хадо-Технологія», АТ «Укрнафта», АТ «Світло Шахтаря» та інші. ОСОБА_1 при проведенні робіт з повірки, калібрування чи оцінки відповідності ЗВТ контактував з приладами, які потім використовуються замовниками при виконанні ними тих чи інших робіт за напрямком діяльності підприємства. Крім того, ОСОБА_1 за заявками замовників, неодноразово виконував метрологічні роботи за межами підприємства а також міста Харкова, користуючись громадським транспортом, службовий транспорт для цих цілей не надавався. Враховуючи вищезазначені умови праці, в яких перебуває ОСОБА_1 , контактуючи з великою кількістю працівників, існує висока вірогідність зараження COVID-19 без щеплення, виділення окремого ізольованого робочого місця від інших співробітників не надається можливим. За вказаних обставин вирішено прийняти наступне спільне рішення: рекомендувати відсторонити від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що його зумовили, або до дати закінчення карантину, встановленого КМУ працівників підприємства, в т.ч. позивача.
Тобто, відповідачем перед видачею оскаржуваного наказу було документально зафіксовано факт відмови позивача від проходження огляду і щеплення.
Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.
У рішенні від 15 березня 2012 року (справа «Соломахін проти України», в якій заявник оспорював проведення вакцинації від дифтерії) ЄСПЛ зазначив, що у цій справі було втручання у приватне життя та таке втручання було чітко передбачено законом і переслідувало легітимні цілі охорони здоров`я. На думку Суду, порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим міркуваннями охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання. Поряд з цим, у вказаному рішенні Європейський Суд з прав людини наголосив, що згідно з висновками національного суду, медичний персонал перевірив відсутність протипоказань до щеплення заявника перед тим, як його проводити, а тому, було вжито необхідні запобіжні заходи, які гарантуватимуть, що медичне втручання не завдасть шкоди заявникові тією мірою, якою це порушуватиме баланс інтересів особистої недоторканості заявника та інтересів охорони здоров`я населення.
Враховуючи характер виконуваних обов`язків позивача, які пов`язані з об`єктивною необхідністю під час їхнього виконання особисто контактувати з великою кількістю людей, про що також свідчать копії наказів про відрядження позивача, останній підлягав обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але після попередження про необхідність такого щеплення відмовився від проходження вакцинації, та не погодився з наказом про необхідність зробити вказане щеплення, відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцю не надав, у зв`язку із чим відповідач (роботодавець) обґрунтовано з дотриманням чинного законодавства відсторонив його від роботи на час до проведення щеплення.
Необхідно зазначити, що держава, встановивши відсторонення працівників відповідних підприємств, установ та організацій від виконання обов`язків, які не мають профілактичного щеплення, реалізує свій обов`язок щодо забезпечення безпеки життя і здоров`я населення країни. Право позивача на працю у державному підприємстві було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач відмовився від обов`язкового щеплення. Втручання у вигляді обов`язковості певних щеплень ґрунтується на законі, має законну мету, є пропорційним для досягнення такої мети, та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.
З огляду на викладене, суд вважає, що за встановлених у справі обставин при відстороненні позивача від роботи оспорюваним наказом на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати роботодавець дотримав правомірно прийняв оспорюваний наказ. Крім того, суд погоджується з доводами позивача, що дія вказаного наказу припинилась 01.07.2023 у зв`язку із скасуванням карантину в Україні, тому право позивача на працю не порушено з боку роботодавця.
Оскільки підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи не знайшли свого підтвердження, тому відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та поновлення позивачеві доступу до роботи.
До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 29 березня 2023 року у справі № 682/2645/21, провадження № 61-4736 св 22, від 06 вересня 2023 року у справі № 314/5888/21, провадження № 61-6840 св 23.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.
Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 76, 306, 263-265 ЦПК України, суд, -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Харківстандартметрологія» про визнання незаконним наказу, поновлення допуску до роботи, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. не відомий, серія та номер паспорта НОМЕР_1 .

Відповідач ДП «Харківстандартметрологія», місцезнаходження: м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 36, .

Повний текст рішення виготовлено 20 жовтня 2023 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ