Справа № 691/1237/22
Провадження № 2/691/124/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Городищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді Черненка В.О.

за участю секретаря судового засідання Шаповал Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року уклали кредитний договір № CSR0GA01160110, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 56150,00 грн. на термін 22.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та порядку встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відмотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 10.11.2022 року, має заборгованість у сумі 254901,32 гривень, з яких: 31060,95 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 47551,67 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2607,12 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 173681,58 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 254901 гривня 32 копійки та судові витрати.

Під час судового розгляду, представником позивача подана заява про зменшення розміру позовних вимог згідно якої, останній просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року у розмірі 119558 гривень 69 копійок (31060,95 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 47551,67 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2607,12 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 38338,95 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) а також понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час день та місце слухання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, згідно якої судова повістка була надіслана одержувачу АТ «ПриватБанк» на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ доставлено до електронної скриньки 07.09.2023 11:00:05. Також в матеріалах справи міститься заява за підписом представника АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Золотарь О.С., в якій він просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, інші клопотання чи заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні. Проти постановлення заочного рішення не заперечував.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції, посилався на обставини викладені у відзиві поданому в системі «Електронний суд» (вхідний номер ЕС № 1657/23 Вх від 23.03.2023 року) згідно якого вимоги позивача, викладені в позовній заяві, просив залишити без задоволення у зв`язку з необґрунтованістю.

Так, АТ КБ «Приватбанк» позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CSR0GA01160110, згідно якого ЗАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит у сумі 56150 грн., з яких: 50 000 грн. - на придбання нерухомості, а також 6150 грн. - на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення боргу - 21.08.2017 року. Оскільки ОСОБА_1 не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитним договором, у зв`язку із цим порушенням зобов`язання у ОСОБА_1 , станом на 10.11.2022 року, виникла перед позивачем заборгованість в сумі 254901,32 грн., що і є предметом розгляду цивільної справи №691/1237/22. Проте з такими підставами позову сторона відповідача не погоджується, вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Перш за все звертава увагу суду на такі важливі юридичні факти для правильного вирішення означеного спору, що не зазначені позивачем у позові: 1) у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року укладено договір іпотеки №CSR0GA01160110, за яким останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажі. Факт укладення означеного договору іпотеки підтверджується рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення. Частиною 4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 2) ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у першій половині 2009 року уже зверталося до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом, в якому містилась вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GА01160110, укладеним 21.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 56150 гривень 00 копійок, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, площею 66,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк». При цьому із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що станом на день розгляду означеної справи, ОСОБА_1 заборгував ЗАТ КБ «Приватбанк» 50033,42 грн., з яких 47151,57 грн. - заборгованість за кредитом, 2474,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 263,55 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, та 143,92 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

З огляду на викладені факти слід зробити такі висновки: 1) виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено договором іпотеки, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року; 2) ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», реалізувало своє право на погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення до Городищенського районного суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки; рішенням районного суду позовні вимоги задоволені повністю; 3) Згідно рішення Городищенського районного суду від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009 було звернуто стягнення на предмет іпотеки і заборгованість за Кредитним договором у даному рішенні була вказана в повному обсязі. Відповідний висновок був зроблений Городищенським районним судом Черкаської області у мотивувальній частині рішення від 11.06.2020 року у справі №691/94/19 (провадження №2/691/58/20) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Підсумовуючи викладене, беручи до уваги підстави позову, слід зробити висновок, що ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки змінив строк виконання Кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, після ухвалення Городищенським районним судом Черкаської області рішення від 17.11.2009 року у справі №2-232/2009, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року, було звернене стягнення на належне ОСОБА_1 будинковолодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1 з метою погашення заборгованості у повному обсязі, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року, зокрема щодо нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій у виді пені. У той же час, у разі невиконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Проте, не дивлячись на вказані вище положення чинного законодавства, а також практику їх застосування Верховний Судом, позивач необґрунтовано звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором. З огляду на викладене слід зробити висновок, що заявлені позивачем вимоги, викладені у позовній заяві від 02.12.2022 року, є необґрунтованими та безпідставними, а тому у їх задоволені сторона відповідача просить суд відмовити повністю.

У цьому контексті сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу суду, що, оскільки АТ КБ «Приватбанк», керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання Кредитного договору, тому слід констатувати, що строк дії Кредитного договору вважається таким, що настав у день набрання відповідним судовим рішенням законної сили, тобто у конкретному випадку 28.12.2009 року. У зв`язку із цим, усі кошти, які перераховувались ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором після 28.12.2009 року, ЗАТ (ПАТ,АТ) КБ «Приватбанк» мав зараховувати на погашення тіла кредиту, а також процентів, комісії та пені, що визначені у рішенні Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009. Такий підхід до зарахування сплачених боржником ( ОСОБА_1 ) коштів повністю узгоджується із висновком у подібних правовідносинах, що викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19).

Застосовуючи означені висновки Верховного Суду до спірних правовідносин слід констатувати, що ЗАТ (ПАТ, АТ) КБ «Приватбанк» після набрання рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 у справі №2-234/2009, тобто після 28.12.2009, не мав права нараховувати ОСОБА_1 як проценти, так і комісію та пеню відповідно до умов Кредитного договору. Водночас усі сплачені ОСОБА_1 грошові кошти Позивачу після 28.12.2009 останній мав зараховувати на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, що визначені рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 у справі №2-234/2009 про звернення стягнення на іпотечне майно. Як вбачається із розрахунку заборгованості станом на 10.11.2022 року як додатку до позовної заяви, після 28.12.2009 року ОСОБА_1 сплачено позивачу 137 633,98 грн., які останнім безпідставно зараховані на погашення відсотків, комісії та пені згідно умов Кредитного договору, а саме:

1) 2010 рік - 1506,52 грн.: пеня (графа №13 розрахунку заборгованості): 09.04. - 6,52 грн. та 01.10. - 1500 грн.;

2) 2011 рік - 2500 грн.: пеня (графа №13 розрахунку заборгованості): 11.01. - 1000 грн., 03.02. - 1500 грн.;

3) 2012 рік - 47319,30 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 12.11.2012 - 37545,15 грн., 23.11. - 1280,93 грн., 24.12. - 1693,22 грн.; пеня (графа №13 розрахунку заборгованості): 24.01. - 1000 грн., 27.02 - 1400 грн., 30.03. - 1400 грн., 24.09 - 1500 грн., 19.10 - 1500 грн.;

4) 2013 рік - 21256,15 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 25.01. - 1733,14 грн., 25.02. - 1718,20 грн., 26.03. - 1537,97 грн., 26.04. - 1346,64 грн., 30.04. - 338,38 грн., 21.05.- 390,74, 27.05.- 1234,87 грн., 26.06. - 1346,64 грн., 01.07 - 310,32 грн., 22.07 - 311,11 грн., 26.07 - 1281,42 грн. 23.08 - 1622,75 грн., 25.09. - 1612,19 грн., 24.10. - 1543,85 грн., 26.11. - 1575,17 грн., 02.12 - 4,66 грн., 24.12.- 1507,78 грн.; комісія (графа №16 розрахунку заборгованості): 25.01. - 153,36 грн., 25.02 - 153,36 грн., 26.03. - 153,36 грн., 26.04 - 153,36 грн., 21.05 - 153,36 грн., 26.06 - 153,36 грн., 22.07 - 153,36 грн., 23.08. - 153,36 грн., 25.09 - 153,36 грн., 24.10. - 153,36 грн., 26.11. - 153,36 грн., 24.12 - 153,36 грн.

5) 2014 рік - 18 520,83 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 23.01. - 1534,58 грн., 26.02. - 1513,83 грн., 26.03. - 1350,85 грн., 28.04. - 1471,38 грн., 26.05.- 1404,23 грн., 26.06. - 1426,57 грн., 29.07 - 1346,64 грн., 30.07 - 13,64 грн., 26.08 - 1383,55 грн., 25.09. - 1368,88 грн., 25.10. - 1300,10 грн., 25.11. - 1316,99 грн., 25.12.- 1249,27 грн.; комісія (графа №16 розрахунку заборгованості): 23.01. - 153,36 грн., 26.02 - 153,36 грн., 26.03. - 153,36 грн., 28.04 - 153,36 грн., 26.05 - 153,36 грн., 27.06 - 153,36 грн., 25.07 - 153,36 грн., 26.08. - 153,36 грн., 25.09 - 153,36 грн., 25.10. - 153,36 грн., 25.11. - 153,36 грн., 25.12 - 153,36 грн.;

6) 2015 рік - 29071,23 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 26.01. - 1263,28 грн., 26.02. - 1236,73 грн., 25.03. - 1092,28 грн., 27.04. - 1177,01 грн., 26.05.- 1112,37 грн., 28.05 - 0,82 грн., 26.06. - 1120,08 грн., 27.07 - 1052,89 грн., 28.07 - 0,45 грн., 26.08 - 1058,76 грн., 07.09. - 19,21 грн., 30.09. - 1049,41 грн., 27.10. - 846,64 грн., 11.12. - 13080,13 грн., 16.12.- 1411,96 грн., 28.12 - 908,89 грн.; комісія (графа №16 розрахунку заборгованості): 26.01. - 153,36 грн., 26.02 - 153,36 грн., 25.03. - 153,36 грн., 27.04 - 153,36 грн., 26.05 - 153,36 грн., 21.06 - 104,19 грн., 26.06 - 49,17 грн., 27.07 - 153,36 грн., 26.08. - 153,36 грн., 21.09 - 134,94 грн., 30.09. - 18,42 грн., 27.10. - 153,36 грн., 11.12. - 800 грн., 16.12 - 153,36 грн., 28.12. - 153,36 грн.; 7) 2016 рік - 13999,95 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 03.02. - 362,16 грн., 11.02. - 593,13 грн., 13.04. - 1834,58 грн.; пеня (графа №13 розрахунку заборгованості): 07.06. - 4000 грн., 11.07 - 1000 грн., 19.07. - 3000 грн., 27.10 - 2750 грн., комісія (графа №16 розрахунку заборгованості): 21.01. - 15,52 грн., 03.02 - 137,84 грн., 21.02. - 6,17 грн., 13.04 - 300,55 грн.; 8) 2017- 2022рр - 3460 грн.: проценти (графа №10 розрахунку заборгованості): 14.02.2021 - 245 грн., 15.02.2021 - 122,50 грн., 16.02.2021 - 61,25 грн., 17.02.2021 - 50 грн., 18.02.2021 - 11,25 грн., 27.02.2021 - 245 грн., 28.02.2021 - 122,50 грн., 01.03.2021 - 61,25 грн., 02.03.2021 - 50 грн., 03.03.2021 - 11,25 грн., 02.04.2021 - 245 грн., 03.04.2021 - 122,50 грн., 04.04.2021 - 61,25 грн., 05.04.2021 - 50 грн., 06.04.2021 - 11,25 грн., 02.05.2021 - 245 грн., 03.05.2021 - 122,50 грн., 04.05.2021 - 61,25 грн., 05.05.2021 - 50 грн., 06.05.2021 - 11,25 грн.; пеня (графа №13 розрахунку заборгованості): 27.02.2017 - 1500 грн.

Отже, у період із 01.10.2010 року до 10.11.2022 року, згідно розрахунку заборгованості як додатку до позовної заяви, ОСОБА_1 позивачу сплачено 137 633,98 грн., які останнім були зараховані не на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, що визначені рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009, а на аналогічні складові, розраховані згідно умов Кредитного договору, за умов, що останній, починаючи із 28.12.2009 року, був таким, що припинив свою дію в означеному контексті. У зв`язку із цим, слід констатувати, що ОСОБА_1 сплачено позивачу, після ухвалення рішення Городищенським районним судом від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009, у 2,9 рази більше коштів, аніж визначено їх сплату вказаним рішенням для погашення тіла кредиту (137633,98 грн. сума коштів, що сплачена ОСОБА_1 позивачу у період із 01.01.2010 року до 10.11.2022 року) 47151,57 грн. (тіло кредиту, визначене рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 року) та у 2,75 рази більше, аніж визначена вказаним рішенням в цілому сума боргу згідно Кредитного договору (137633,98 грн. (сума коштів, що сплачена ОСОБА_1 позивачу у період із 01.01.2010 року до 10.11.2022 року) 50033,42 грн. (тіло кредиту, проценти, комісія та пеня визначені рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 року, які необхідно було покрити за рахунок іпотечного майна для погашення боргу згідно Кредитного договору)).

Тому слід зробити висновок, що ОСОБА_1 повністю виконав рішення Городищенського районного суду від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009, сплативши визначену судом суму боргу, а тому стягнення із нього іще понад 250000 грн. є не тільки не справедливим, а і незаконним. Надаючи оцінку приєднаній до матеріалів позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» копії додаткової угоди від 11.12.2015 року до кредитного договору № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року зазначає, що у мотивувальній частині позовної заяви не посилається як на підставу для розрахунку заборгованості, яку просить суд стягнути із ОСОБА_1 , на Додаткову угоду, що додана до позовної заяви. У зв`язку із цим суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, не має процесуального права самостійно змінювати підстави позову. У зв`язку із цим, Додаткова угода не є засобом доказування підстав позову, що визначені позивачем і відображені у мотивувальній частині позовної заяви. Укладення Додаткової угоди до кредитного договору, яким внесено зміни до кредитного договору, не змінює порядок умови і строк дії Кредитного договору, які змінено АТ КБ «Приватбанк» шляхом пред`явлення позовних вимог до ОСОБА_1 іще у 2009 року, за наслідками розгляду яких було ухвалено відповідне рішення, яке набрало законної сили, та не створює жодних правових наслідків. Аналогічне розуміння факту укладення Додаткової угоди до кредитного договору після звернення банківської установи до суду із позовом про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором або безпосередньо із позовом про стягнення такої заборгованості, викладено у постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 365/795/15-ц (провадження № 61-2048св19.

У разі, якщо суд вважатиме заперечення сторони відповідача щодо безпідставності заявлених позивачем вимог необґрунтованими, то відповідач просить суд застосувати у такому випадку до спірних правовідносин строк позовної давності Так, ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернувшись у 2009 році з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно з метою дострокової сплати заборгованості за Кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, тому подальше нарахування заборгованості за відсотками, пенею та комісією суперечить вимогам законодавства та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), згідно з якими у такому разі кредитор має право на стягнення коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Як зазначено вище, позивач у 2009 році звертався до суду з позовом до цього самого відповідача ( ОСОБА_1 ) про звернення стягнення на іпотечне майно, що за правилами ч.2 ст.264 ЦК України перервало перебіг позовної давності, тому право на звернення з позовом у відповідача закінчилось 28.12.2012 (через 3 роки після набрання рішенням у справі №2-234/2009 законної сили). Також зазначив, що зменшені позовні вимоги не варто брати до уваги, оскільки заява подана не в процесуальний строк. На виконання п.8 ч.3 ст.178 ЦПК України сторона відповідача ОСОБА_1 повідомляє суд проте, що орієнтовний розмір судових витрат, які останній поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи №691/1237/22, орієнтовно складає 12 000 грн. Ця сума витрат складається із витрат на правничу допомогу адвоката. Докази, понесених ОСОБА_1 судових витрат, будуть надані суду у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України.

Від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (Вх № 2190/23-Вх від 20.04.2023 року) в якому зазначено, що станом на сьогоднішній день предмет іпотеки не реалізовано. Раніше винесене рішення суду не припиняє дію кредитного договору та не позбавляє Відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Ухвалене раніше рішення не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Станом на сьогоднішній день за договором рахується заборгованість, відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Оскільки, договір укладений в письмовій формі, то і всі зміни вчиняються у письмовій формі. Вказані зміни повинні бути оформлені додатковою угодою та засвідчені підписами сторін. Однак, між сторонами не укладалися додаткові угоди щодо зміни строку виконання зобов`язань, а тому вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Строки виконання зобов`язань за договором змінені не були і сторони продовжують керуватися умовами договору.

У зв`язку з тим, що банк не змінював строк повернення в розумінні ЦК України - строк звернення до відповідача не минув. Кредитний договір чинний та продовжує свою дію.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно п. 3.2. Кредитного договору, кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по Кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8. цього Договору, далі пені згідно розділу 4 цього Договору, далі - простроченої комісії по Кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за Кредитом, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за Кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту.

Нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом -360 днів у році. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

Нарахування відсотків здійснюється в останню дату списання відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом -360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця , за період з першої дати поточного періоду сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

У пунктах Умов договору, визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з договором. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в договорі.

Згідно Умов, за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в договорі. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у договорі, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі.

Стосовно наданого відповідачем власного розрахунку заборгованості слід зауважити, що відповідач не має спеціальних знань, та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Таким чином судом не може бути прийнято розрахунок відповідача як належний.

Щодо строків позовної давності зазначив наступне. Так, відповідно до п. 5.1 договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, позичальником свої зобов`язання за договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий договір не може вважатись виконаним. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Щодо посилань відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу зазначив. Згідно постанови пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничним розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Питання щодо повернення судових витрат не може бути вирішене, оскільки судом не винесено остаточного рішення у справі, а відповідач не надав належних доказів щодо заявлених витрат.

Посилаючись на приписи ст. 526 ЦК України наголосив, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи викладене, просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Суд, вислухавши представника відповідача, врахувавши відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає наступне.

Даний спір, суд вирішує за первісною позовною заявою і не бере до уваги заяву про зменшення позовних вимог, подану позивачем 05.09.2023 року, оскільки заява подана не в процесуальний строк, з порушенням вимог, передбачених п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України після закінчення 11.05.2023 року підготовчого засідання в справі що розглядається за правилами загального позовного провадження.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно цієї ж статті та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення усієї суми кредиту.

Як встановлено у судовому засіданні АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року уклали кредитний договір № CSR0GA01160110, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 56150,00 грн. на термін 22.08.2017 року.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року укладено договір іпотеки №CSR0GA01160110, за яким останній надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок з земельною ділянкою, що розташовані по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажі.

Факт укладення означеного договору іпотеки підтверджується рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення.

Згідно ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», у першій половині 2009 року уже зверталося до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом, в якому містилась вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GА01160110, укладеним 21.08.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 56150 гривень 00 копійок, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, площею 66,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк».

При цьому із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що станом на день розгляду означеної справи, ОСОБА_1 заборгував ЗАТ КБ «Приватбанк» 50033,42 грн., з яких 47151,57 грн. - заборгованість за кредитом, 2474,38 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 263,55 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, та 143,92 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

З огляду на викладені факти слід зробити такі висновки:

1) виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором було забезпечено договором іпотеки, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.08.2007 року;

2) ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», реалізувало своє право на погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення до Городищенського районного суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки; рішенням районного суду позовні вимоги задоволені повністю;

3) Згідно рішення Городищенського районного суду від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009 було звернуто стягнення на предмет іпотеки і заборгованість за Кредитним договором у даному рішенні була вказана в повному обсязі.

Відповідний висновок був зроблений Городищенським районним судом Черкаської області у мотивувальній частині рішення від 11.06.2020 року у справі №691/94/19 (провадження №2/691/58/20) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги підстави позову, слід зробити висновок, що ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки змінив строк виконання Кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Таким чином, після ухвалення Городищенським районним судом Черкаської області рішення від 17.11.2009 року у справі №2-232/2009, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року, було звернене стягнення на належне ОСОБА_1 будинковолодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1 з метою погашення заборгованості у повному обсязі, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі № CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року, зокрема щодо нарахування відсотків, комісії та штрафних санкцій у виді пені. У той же час, у разі невиконання рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Проте, не дивлячись на вказані вище положення чинного законодавства, а також практику їх застосування Верховним Судом, позивач необґрунтовано звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області із позовною заявою про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк», керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінив строк виконання Кредитного договору, тому слід констатувати, що строк дії Кредитного договору вважається таким, що настав у день набрання відповідним судовим рішенням законної сили, тобто у даному випадку 28.12.2009 року.

У зв`язку із цим, усі кошти, які перераховувались ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором після 28.12.2009 року, ЗАТ (ПАТ,АТ) КБ «Приватбанк» мав зараховувати на погашення тіла кредиту, а також процентів, комісії та пені, що визначені у рішенні Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009. Такий підхід до зарахування сплачених боржником ( ОСОБА_1 ) коштів повністю узгоджується із висновком у подібних правовідносинах, що викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі №545/2248/17 (провадження №61-11459св19) та від 09 січня 2020 року у справі №643/5521/19, провадження №61-20093св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 381/4163/14-ц (провадження № 61-11814св20) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Згідно позовної заяви, розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, відповіді на відзив, заборгованість відповідача розрахована відповідно до умов та ставок, визначених у кредитному договорі №CSR0GA01160110 від 21.08.2007 року станом на 10.11.2022 року та складає 254901,32 гривень, з яких: 31060,95 гривень - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 47551,67 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2607,12 гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом; 173681,58 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Як вбачається із згаданого розрахунку заборгованості, станом на 10.11.2022 року, після 28.12.2009 року відповідачем ОСОБА_1 сплачено позивачу 137 633,98 грн., які, на думку суду, останнім безпідставно зараховані на погашення відсотків, комісії та пені згідно умов Кредитного договору.

Як зазначалося вище, вказані кошти, позивач мав зараховувати на погашення тіла кредиту, а також процентів, комісії та пені, що визначені у рішенні Городищенського районного суду Черкаської області від 17.11.2009 року у справі №2-234/2009 та у сумі становили 50033,42 гривні.

Беручи до уваги суму заборгованості позивача, визначену судовим рішенням в розмірі 50033,42 гривні та суму коштів, фактично сплачену відповідачем позивачу після 28.12.2009 року (дата набрання вказаним рішенням законної сили), суд вважає, що відповідач повністю погасив свою заборгованість по спірному кредитному договору, а тому вимоги позивача до задоволення не підлягають.

Суд, також погоджується з доводами та обґрунтуванням відповідача щодо пропущення позивачем строків позовної давності, проте, прийшовши до переконання що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, саме з цих підстав відмовляє у задоволенні позову.

Щодо судових витрат,то суд вважає до наступне.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову, - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник відповідача, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення, доказів про понесені витрати відповідача на правничу допомогу.

Оскільки, представник відповідача зробив відповідну заяву, суд вважає, що вона підлягає до задоволення, тому при ухваленні цього рішення не вирішує питання розподілу судових витрат - витрат на правничу допомогу.

Щодо судових витрат у розмірі 3823 гривні 52 копійки, які позивач просив стягнути з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, вони до стягнення не підлягають у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись: ст. 61 Конституції України; ст. 11, ч. 1, 2 ст. 207, 509, 526, 530, 549, 550, 551, 626, 628, ч. 1 ст. 633, ч. 1 ст. 634, ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 1048, ст. 1049, ч. 1,2 ст. 1050, ст.ст. 1054, 1055 ЦК України; ст. ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12,13, 17, 18, 76 - 81, 141, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2023 року.

Суддя В. О. Черненко