ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №592/4974/23

Номер провадження 22-ц/816/1261/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2023 року в складі судді Косолап М.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 14 червня 2023 року, -

в с т а н о в и в :

19 квітня 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» (далі АТ «СМНВО-Інжиніринг») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55158,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 14.02.2020 по 09.08.2022 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Звільнена з роботи за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідач нарахував заборгованість із заробітної плати у сумі 13737,36 грн, але виплатити її відмовився, тому рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.01.2023 стягнуто з відповідача на її користь вказану заборгованість. Зазначає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство повинно виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, відтак, середній заробіток слід обраховувати за період з 10.08.2022 по 13.04.2023 включно. Зазначає, що її середньоденна заробітна плата становить 311,63 грн., затримка виплати заробітної плати до повного розрахунку склала 177 робочих днів, тому середній заробіток, що підлягає стягненню становить 55158,51 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 10.08.2022 по 08.02.2023 включно у розмірі 10000 грн 00 коп. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «СМНВО-Інжиніринг» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 128 грн 73 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В., посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині незадоволених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неправильно обрахував середньоденний заробіток, не врахував, що відповідач частково визнає позов, а тому і свою вину, а борг перед позивачкою в сумі 13737,36 грн був незначним для відповідача і його непогашення є лише наслідком недобросовісної поведінки останнього.

Вважає, що зменшений судом розмір середнього заробітку є замалим.

В частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СМНВО-Інжиніринг» просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає рішення суду законним і обґрунтованим, а стягнуту суму середнього заробітку справедливою та співмірною.

Представник ОСОБА_1 адвокат Супрун Д.В. подав письмові пояснення по справі, які фактично є запереченнями на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з АТ «СМНВО-Інжиніринг», звільнена з 09.08.2022 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7).

Фактичний розрахунок по заробітній платі з позивачкою проведено 13.04.2023, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 9).

Також встановлено, що на підприємстві відповідача з 10.10.2022 встановлено неповний триденний робочий тиждень (Наказ № 82 від 07.10.2022) та неповний робочий тиждень у січні 2023 року (Наказ № 105 від 26.12.2022).

Тому, період затримки розрахунку при звільненні перед позивачем за період з 10.08.2022 (перший робочий день після звільнення позивача) по 08.02.2023 (останній робочий день товариства, що передує дню фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців) становить 91 робочий день (серпень 2022 16, вересень 2022 22, жовтень 2022 15, листопад 2022 14, грудень 2022 12, січень 2023 8, лютий 2023 4), а тому середній заробіток за час затримки за період з 10.08.2022 по 08.02.2023 включно становить 28358,33 грн (311,63 грн х 91 = 28358,33 грн).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виплатив позивачці заробітну плату станом на день її звільнення 09.08.2022, що свідчить про порушення її прав у сфері трудових відносин, що визнано відповідачем.

Врахувавши розмір заборгованості із заробітної плати 13737,36 грн., ведення бойових дій на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку з чим відповідача визнано потерпілим у кримінальному провадженні, період затримки розрахунку з позивачкою при звільненні та те, що повний розрахунок з нею проведено 13.04.2023, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за невиконання вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача у сумі 10000 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Крім того, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем не було проведено остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи конкретні обставини справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Зменшуючи суму середнього заробітку з 28358,33 грн до 10000 грн, суд першої інстанції урахував, що заборгованість по заробітній платі, яка становила 13737,36 грн, була виплачена відповідачем впродовж трьох місяців після ухвалення рішення суду про її стягнення.

Також суд урахував ведення бойових дій на території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку з чим відповідача визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно обрахував середньоденний заробіток, колегія судів відхиляє, оскільки його розмір 311,63 грн відповідає розрахунку та розміру середньоденного заробітку, визначеному позивачем у позовній заяві, який не заперечується і відповідачем.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду також і з висновками місцевого суду про те, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем зобов`язань з виплати заробітної плати іншим працівникам. Зазначена причина також має братись судом до уваги при вирішенні питання про зменшення розміру середнього заробітку.

Беззаперечно трудові права позивача роботодавцем були порушені, проте відповідальність роботодавця у зв`язку з таким порушенням не має призводити до безпідставного збагачення з огляду на відсутність доказів майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а також створювати реальну загрозу накопичення та збільшення заборгованостей підприємства перед працюючими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Супруна Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 червня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина