Справа № 214/4690/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , уточнивши який, просить: розірвати шлюб, укладений 14 лютого 2019 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації шлюбів 14 лютого 2019 року складено відповідний актовий запис № 50 Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області; після розірвання шлюбу повернути ОСОБА_1 дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 »; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено наступне. 14 лютого 2019 року, вона ОСОБА_3 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Під час перебування з відповідачем у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилась донька ОСОБА_7 . Проживала однією сім`єю з відповідачем до квітня 2022 року, після чого їхнє спільне проживання однією сім`єю було фактично припинено, спільне господарство не ведеться майже 6 місяців. Спільне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, відсутнє порозуміння, в результаті чого втратили почуття любові та поваги один до одного, з`явились постійні сварки та суперечки в побуті, що призвело до унеможливлення подальше спільне проживання однією сім`єю. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснення, викладеного у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають намір зберігати шлюб. Вона, позивачка, переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їхнім інтересам, інтересам дитини, які мають істотне значення, адже примирення та збереження сім`ї неможливо, шлюб розпався та має формальний характер, будь-які стосунки з відповідачем припинено, господарство кожен веде окремо, маємо різний бюджет, разом з відповідачем не проживає з квітня 2022 року, а за наявності зареєстрованого шлюбу не може створити іншу повноцінну сім`ю на засадах поваги та розуміння. Також, статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище - « ОСОБА_4 ».

Щодо вимоги про стягнення аліментів, повідомляє, що з квітня 2022 року, відповідач матеріально дитині не допомагає, внаслідок чого вона, позивачка, не має можливості самостійно утримувати їхню малолітню доньку. Водночас, утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеній вимозі, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Таким чином, з положення ст. 181 СК України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. ОСОБА_7 є їхньою спільною дитиною, проживає з позивачкою, своєю матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 , що є місцем реєстрації як позивачки так і їхньої спільної дитини, що підтверджується довідками про реєстрацію міста проживання, однак її власних доходів недостатньо для самостійного належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання доньки. Відповідач є працездатною особою та взмозі сплачувати аліменти. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, а відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним. В позовній заяві позивачка стверджує про те, що проживала однією сім`єю з відповідачем до квітня 2022 року, що не відповідає дійсності. Позивачка проживала разом з відповідачем до серпня 2023 до дати, коли ОСОБА_2 було протиправно позбавлено волі окупаційними військами (з 12.08.2022 по 29.08.2023). Позовна заява до суду подана 13.09.2023 року, тобто через місяць після викрадення та подальшого катування та протиправного утримання відповідача. Вказані обставини зумовили тривалу відсутність відповідача за місцем мешкання та неможливістю утримувати дитину, а не «після чого наше спільне проживання однією сім`єю з ним було фактично припинено, спільне господарство не ведеться майже 6 місяців. Спільне життя не склалося, оскільки вони мають різні характери, відсутнє порозуміння, в результаті чого, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, з`явились постійні сварки та суперечки в побуті, що призвело до унеможливлення подальше спільне проживання однією сім`єю. Відповідач матеріально їх спільній з ним дитині не допомагає» як стверджує в своїй позовній заяви позивачка. Враховуючи положення 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Щодо розміру аліментів. Позивачка просить про стягнення аліментів «в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття». Враховуючи, що положеннями ст. 175 ЦПК України визначено певні вимоги до позовної заяви, зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, а позивачка вимогу щодо розміру частини заробітку відповідача не зазначає, вважає що в цій частині (щодо визначення розміру аліментів в частці від заробітку відповідача) у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, відповідач від попереднього шлюбу має на утриманні дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання якої в рамках виконавчого провадження № 19445553 від 28.04.2016 з нього стягуються аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку. З 01.03.2023 року відповідач перебуває в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» під вартою та жодних доходів не має. Враховуючи викладені обставини, відповідач не заперечує щодо стягнення з нього 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням наведеного та принципів розумності й справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, відповідач не заперечує щодо задоволення позову в частині розірвання шлюбу та залишення позивачці дошлюбного прізвища. Розмір аліментів на спільну дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , слід визначити в розмірі 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, в іншій частині позову відмовити.

У судове засідання позивачка не з`явилась, від представника позивачки надійшла заява, згідно якої остання позов підтримала повністю, просить розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачки. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника відповідача надійшла заява, згідно якої остання просить розглянути справу за відсутності відповідача та його представника.

У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с.8), свідоцтво про шлюб (а.с. 9), довідки (а.с.9зворот,10), свідоцтво про народження (а.с. 81), повідомлення (а.с.82), ухвала суду (а.с.83-84).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про шлюб (а.с.9), свідоцтво про народження (а.с.8, так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що сторони перебувають у шлюбі, від якого мають дитину.

Суд вважає належними доказами: довідки (а.с.9зворот,10), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме, що дитина ОСОБА_7 мешкає разом з позивачкою.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про народження (а.с.81), повідомлення (а.с.82), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують наявність на утриманні у відповідача іншої неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Суд вважає неналежним доказом ухвалу суду (а.с.83-84), так як цей доказ не стосується предмету спору.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази, які визнані належними, допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які визнані допустимими та належними, є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами, є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

14 лютого 2019 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №50, що встановлено свідоцтом (а.с.9).

Сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає разом з позивачкою, що вбачається зі свідоцтва (а.с.8), довідок (а.с.9зворот,10).

Судовим розглядом встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть.

Відповідач на утримання дитини ОСОБА_6 , матеріальної допомоги не надає, що встановлено поясненнями позивачки, викладеними у змісті позову, та не спростовано відповідачем.

Відповідач від попереднього шлюбу також має неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання якої з нього на підставі виконавчого листа стягувались аліменти за місцем роботи у період з 27.05.2020 р. по 26.07.2022р. у розмірі частини доходів щомісячно, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.81), повідомленням (а.с.82).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами СК України.

Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст.110 СК України.

Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання.

Таким чином, суд вважає, що збереження шлюбу між подружжям неможливе, оскільки це суперечитиме інтересам позивачки, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки дитина проживає з позивачкою, а відповідачка на утримання дитини матеріальної допомоги не надає, суд вважає, що позивачка обґрунтовано звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. На підставі ст. 182 СК України, враховуючи, що на утриманні відповідача перебуває дитина від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , суд вважає можливим частково задовольнити позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому він підлягає стягненню з відповідач в дохід держави в розмірі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 110-115, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 258-260, 263-265, 280, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , зареєстрований 14 лютого 2019року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №50 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14 вересня 2022 року і до її повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

На підставі ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов