РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/4906/19

Провадження № 22-ц/4815/1097/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

ОСОБА_3 ,

третя особа на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство

«Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2023 року у складі судді Остапчук Л. В., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 21 липня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 08 листопада 2018 року о 13 год. 40 хв. на 340 км автомобільної дороги Київ-Чоп, що в адміністративних межах Рівненського району, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», д.н.з НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «ВМW 520D», д.н.з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, скоїв ДТП. 26 листопада 2018 року старшим слідчим Рівненського ВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.01.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до висновку № ED_096 від 14 березня 2019 року експертного товарознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВМW 520D», становить 210 616,59 грн., на дату скоєння ДТП транспортні засоби були застраховані договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова компанія, в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача ПАТ НАСК «Оранта» виплатила позивачу суму страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну в межах ліміту страхового відшкодування в сумі 99490,00 грн., проте повну вартість завданих збитків йому не відшкодовано. Просив суд стягнути з відповідача 116 326,59 гривень майнової шкоди, 50000,00 гривень моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року і вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : матеріальну шкоду, завдану в результаті пошкодження при ДТП автомобіля марки «БМВ 520», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в сумі 50000 гривень 00 копійок; сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1 921 гривня 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.. 1194 ЦУ Країни, яка визначає обов`язок особи, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для відшкодування завданої нею шкоди, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також положеннями ч. 4 ст. 1193 ЦК України, яка надає суду можливість зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення, та обґрунтоване тими обставинами, що відповідач, враховуючи його вік та стан здоров`я, має надзвичайно низький шанс працевлаштування для отримання заробітку, з якого буде можливо сплачувати борг позивачу, а тому незадовільне матеріальне становище відповідача є підставою для зменшення розміру відшкодування шкоди.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що місцевий суд при вирішенні цього спору не взяв до уваги висновки Верховного Суду у постановах від 13.07.2023 у справі № 203/2786, від 30.06.2023 у справі № 567/651/21 та інших, де вказано, що згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Посилається на положення статті 1193 ЦК України, згідно якої зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Додає, що при цьому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи, а тому, з огляду на те, що місцевим судом не було встановлено грубої необережності потерпілого (позивача) підстав для застосування ч. 4 ст. 1193 ЦК України не було. Зазначає про порушення судом процесуальних норм, які виявилися в тому, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 1188 ЦПК України та зменшив суму відшкодування, оскільки постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 21.01.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вважає безпідставним висновок суду про те, що власнику авто не було завдано моральної шкоди внаслідок його пошкодження у ДТП у зв`язку з неправомірними діями відповідача, який порушив Правила дорожнього руху. Стверджує, що ним як позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність вини відповідача у ДТП та розмір завданої шкоди, а відповідачем вказані обставини не спростовано, з огляду на що у суду першої інстанції не було підстав для часткового задоволення позову. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 66 326,59 грн. та 50 000,00 грн. моральної шкоди та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 08 листопада 2018 року о 13 год. 40 хв. на 340 км автомобільної дороги Київ-Чоп, що в адміністративних межах Рівненського району, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ», д.н.з НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, в порушення п.10.1 Правил дорожнього руху, не впевнився в безпечності маневру та скоїв зіткнення з автомобілем марки «BMW 520 D», д.н.з НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

26 листопада 2018 року старшим слідчим Рівненського ВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області за фактом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 08 листопада 2018 року за участю ОСОБА_2 винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою Рівненського районного суду від 21 січня 2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і закрито провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «HACK «Оранта» відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9589713 від 30.01.2018 року.

28 лютого 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «HACK «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Страховою компанією було проведено огляд пошкодженого автомобіля «BMW 520 D», д.н.з НОМЕР_2 , та складено ремонтну калькуляцію. На підставі вищевказаних документів, а також Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, виданої на підставі наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року складено розрахунок страхового відшкодування від 12.03.2019 року, згідно якого розмір матеріального збитку складає 357 368,76 грн.

Згідно пп.5 Полісу № АК/9589713 від 30.01.2018 року, розмір франшизи становить 510,00 грн.

Зважаючи на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., а також беручи до уваги розмір франшизи, ПАТ «НАСК «Оранта» складено Страховий акт № ОЦВ-18-17-16214/1 від 15.03.2019 року на суму 99 490, 00 грн., яка і була перерахована на рахунок позивача у якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 16895 від 01.04.2019 року.

Згідно Висновку № ED_096 від 14 березня 2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВМW 520D» становить 210 616,59 грн. (т.1, а.с.18-34).

Як вбачається із Висновку повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи від 20.04.2023 року № СЕ-19/118-23/3536-АВ, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВМW 520D», д.н.з НОМЕР_2 , станом на момент ДТП складає 214809,53 грн. (в якості вихідних даних використано всі вихідні дані, наявні в документах, долучених до матеріалів справи ) та 168 461,74 грн. (в якості вихідних даних використано копію свідоцтва про реєстрацію автомобіля, копію ремонтної калькуляції від 19 грудня 2018 року, інформацію числового значення даних одометра на момент його пошкодження, інформацію щодо наявності слідів відновлювального ремонту автомобіля внаслідок його пошкодження до ДТП).

Таким чином, ОСОБА_1 завдана матеріальна шкода в ДТП, розмір якої згідно висновків експерта, перевищує розмір виплаченого йому ПАТ «HACK «Оранта» страхового відшкодування за пошкоджене майно у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою від 08 листопада 2018 року.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається із обставин справи, спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог про стягнення матеріальної шкоди надав Висновок № ED_096 від 14 березня 2019 року експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВМW 520D» згідно якого становить 210 616,59 грн.

Виходячи з того, що ПАТ «HACK «Оранта» як страховик винної особи здійснило виплату позивачу страхового відшкодування, заподіяного пошкодженням належного транспортного засобу внаслідок ДТП, в межах суми страхового ліміту, враховуючи франшизу, однак цього відшкодування недостатньо для повного покриття розміру завданого збитку, а тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України, зобов`язана сплатити потерпілому особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, тобто відповідач ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині матеріальної шкоди, суд першої інстанції послався на ст. 1193 ЦК України та взяв до уваги матеріальне становище та вік відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може з наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Зважаючи на те, що судом першої інстанції не було встановлено грубої необережності потерпілого ОСОБА_1 , підстави для застосування ч. 4 ст. 1193 ЦК України відсутні.

Як встановлено судом та визнано сторонами, страховою компанією відшкодовано ОСОБА_1 99 490,00 грн. в якості страхового відшкодування, різниця між ним та розміром заподіяної матеріальної шкоди становить 116 326,59 гривень (включаючи документально підтверджені витрати потерпілого на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 5200,00 грн.), і саме така сума належить до стягнення з відповідача на користь позивача. Судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір цієї суми до 50 000,00 грн, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення повної суми збитку 116 326,59 гривень.

Так, ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п. 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодування реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, згідно якої, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 (справа № 147/66/17) ґрунтуються на дотриманні загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, як при застосуванні закону, так і при здійсненні учасниками цивільних відносин своїх прав та виконанні обов`язків.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом збагачення позивача, а тому стягнення морального відшкодування в розмірі 25 000,00, на думку апеляційного суду, відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачеві, тривалість його зусиль для відновлення своїх порушених прав. При цьому суд враховує, що це відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в частині вимог позивача про відшкодування матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат відповідно до задоволених позовних вимог, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір, понесений останнім за подання позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, пропорційно до задоволених вимог (на 84% від заявлених) у розмірі 5 013 грн. 76 коп.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13 липня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 116 326 (сто шістнадцять тисяч триста двадцять шість) гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 25 000 (двадцять п"ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 5 013 (п"ятсот тринадцять) гривень 76 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.

31 жовтня 2023 року