Ухвала

19 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 216/2461/22

провадження № 61-14823ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати угоду на виготовлення та монтаж кухонного гарнітуру та додаткової до нього угоди, стягнути з відповідача на свою користь збитки, завдані невиконанням договору виготовлення кухонних меблів у розмірі 19 150,00 грн та відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 04 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був працівником меблевій фабриці, укладено усну угоду на виготовлення та установку кухонного гарнітуру. На підставі зазначеної угоди відповідач отримав від неї передплату у розмірі 12 600,00 грн, про що зазначив у розписці, а також власноручно вказав, що «із замовником, узгоджено строк, ескіз кухні, колір» і власноручно розписався. Надалі виконавець - відповідач ОСОБА_2 02 листопада 2020 року отримав від неї суму оплати за техніку (витяжку, варильну поверхню) у розмірі 4 550,00 грн та аванс 2 000,00 грн, що зазначено в розписці. Починаючи з жовтня по листопад 2020 року відповідач проводив монтаж кухонного гарнітуру, проте, у повній мірі його не виконав, та взагалі не почав монтаж його фасадної частини, мотивуючи це відсутністю матеріалів (неякісна плівка у продажу, робота у м. Дніпро по монтажу кухонного гарнітуру, незакінчена робота фасадної частини кухонного гарнітуру на меблевій фабриці), що перешкоджає закінченню монтажних робіт. З грудня 2020 року по червень 2021 року відповідач взагалі не відповідав на її телефонні дзвінки. 06 липня 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду по монтажу фасадної частини кухонного гарнітуру, згідно з умовами якої виконавець брав на себе зобов`язання виконати монтажні роботи кухонного гарнітуру до 15 вересня 2021 року, попередня вартість яких становить 4 900,00 грн. Проте, відповідач не прийняв заходів щодо закінчення монтажних робіт.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано угоду на виготовлення кухонного гарнітура від 04 серпня 2020 року та додаткову угоду по монтажу фасадної частини кухонного гарнітура від 06 липня 2021 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані невиконанням угоди про виготовлення, установки та монтажу кухонного гарнітуру, у розмірі 19 150,00 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2022 року в частині відшкодування збитків та моральної шкоди, скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у справі є захист прав споживача, зокрема шляхом розірвання угоди на виготовлення та монтаж кухонного гарнітуру та додаткової до нього угоди та відшкодування збитків на суму 29 150,00 грн (19 150,00 грн + 10 000,00 грн).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки договір побутового підряду укладено великою кількістю громадян, а права споживачів порушуються масово недобросовісними виконавцями.

Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник у касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак