Справа № 135/1169/23
Провадження №2/135/351/23
РІШЕННЯ

іменем України

24.10.2023 року м. Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, в якому просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2022 року у справі №135/203/22, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Позовні обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі і мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 16 березня 2022 року у справі №135/203/22 Ладижинський міський суд Вінницької області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

За червень 2023 року КП «Ладижинська міська лікарня» ЛМР, де відповідач ОСОБА_2 працював лікарем, перерахувало на її користь аліменти в сумі 721,06 грн., а в серпні 2023 року відповідач ОСОБА_2 взагалі звільнився з КП «Ладижинська міська лікарня» ЛМР і чи влаштувався на іншу роботу позивачу не відомо. Орієнтовна сума місячних витрат на утримання дитини становить 8900 грн. Таким чином, дитина потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, а позивач не має можливості самостійно утримувати дитину та потребує гарантій в тому, що в майбутньому відповідач не припинить перерахунок грошових коштів на утримання дитини.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької областівід 06 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 ухвалою суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими

до нього матеріалами надсилалася відповідачу ОСОБА_2 за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , та проте рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши надані позивачем письмові докази, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у цивільній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 01.10.2020 року у справі №135/1022/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем ОСОБА_1 .

Судовим наказом Ладижинського міського суду Вінницької області від 16.03.2022 року у справі №135/203/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі всіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2022 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно виписки по надходженням по картці ОСОБА_1 від 22.08.2023 року № НОМЕР_1 , виданої АТ КБ «ПриватБанк», від КП «Ладижинська міська лікарня» на рахунок надійшли аліменти 28.02.2023 року в сумі 5 072,57 грн., 30.03.2023 року в сумі 4 509,17 грн., 28.04.2023 року в сумі 4 004,72 грн., 30.05.2023 року в сумі 3 666,47 грн., 30.06.2023 року в сумі 721,06 грн., 22.07.2023 року в сумі 1 333,30 грн., 28.07.2023 року в сумі 4 355,11 грн.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 , як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 працював лікарем в КП «Ладижинська міська лікарня» ЛМР, яке здійснювало перерахування на її користь аліменти із заробітної плати відповідача, а в серпні 2023 року відповідач ОСОБА_2 або звільнився або влаштувався на іншу роботу, про що позивачу достовірно не відомо. Дитина потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, позивач не має можливості самостійно утримувати дитину та потребує гарантій, що в майбутньому відповідач не припинить перераховувати грошові кошти на утримання дитини, тому з метою отримання від платника аліментів мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила збільшити розмір аліментів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, забезпечення належного виконання рішень про стягнення аліментів є гарантією захисту права дитини на гідне утримання і всебічний розвиток.

Виконання судових рішень про стягнення аліментів здійснюють державні та приватні виконавці у порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 71 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до статті 182 цього Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Якщо боржник отримує дохід, виконання рішень здійснюється шляхом утримання аліментних сум із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника на підставі постанови виконавця.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру,

передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Таким чином, встановлення під час примусового виконання судового рішення, що фактичний розмір аліментів присуджених та стягнутих як частка від заробітку (доходу) платника аліментів на підставі рішення суду, є меншим мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, не є підставою для збільшення розміру аліментів, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується виконавцем під час визначення суми аліментів або заборгованості.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказівка позивача на те, що мінімальний гарантований розмір аліментів на утримання дитини, не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є підставою для ухвалення рішення про зміну встановленого судом розміру аліментів, оскільки такий гарантований розмір встановлений законодавством, застосовуються на стадії виконання судового рішення, а механізм застосування такої гарантії полягає в тому, що незалежно від розміру аліментів, які встановлені рішенням суду, їх фактичний розмір не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та ухвалення рішення суду з цього питання не потребується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які на підставі ст.192 СК України, є підставою для зміни розміру аліментів.

Належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до ст. 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.263-265, 268, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області С.О.Нікандрова