за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року.
Предметом спору в цій справі є відшкодування позивачу шкоди, заподіяної внаслідок протиправної бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка полягає у відмові їй як вкладнику АТ «Єврогазбанк» у виплаті гарантованого відшкодування за договором банківського вкладу.
Рішенням Шевченківського районного суду містаКиєва від 21 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 169 676,00 грн у відшкодування завданої майнової шкоди.

Постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишеного без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог без змін.

Погоджуючись з такими висновками судів попередніх інстанцій, колегія суддів виходила з того, що причиною неотримання ОСОБА_1 передбаченого Законом відшкодування була бездіяльність Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ «Єврогазбанк» Оберемка Р. А. (який відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI є працівником Фонду), яка полягала у неправомірному невключенні даних про позивача до переліку рахунків, яка має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду за договором банківського рахунку на суму 169 676,00 грн, тому суди зробили обґрунтовані висновки про наявність підстав для стягнення з відповідача цієї суми у відшкодування заподіяної майнової шкоди.

При цьому колегія суддів вважала, що звернення позивача з цим позовом наразі є єдиним способом захисту її порушеного права.

З такими висновками колегії суддів погодитися не можу й відповідно до вимог статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Установлено, що в березні 2016 року ОСОБА_1 зверталася до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року її позов було частково задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у АТ «Єврогазбанк», що полягає у невключенні даних про позивача до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду за договором банківського рахунку від 16 червня 2014 року № 31698 на суму 169 676,00 грн.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду включити дані про позивача до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду за договором банківського рахунку від 16 червня 2014 року № 31698 на суму 169 676,00 грн та надати доповнення до переліку рахунків до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для затвердження у реєстрі відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах вирішуються у порядку та в спосіб перебачений розділом ІV КАС України.

Як установили суди, відповідач не надав жодних доказів, що постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 листопада 2019 року в частині надання до Фонду додаткової інформації щодо позивача, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладом, виконана.

При цьому як на причину невиконання постанови Верховного Суду Фонд посилався, що з 14 листопада 2019 року завершено виплати гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами й відповідно він не міг здійснити таку виплату після 14 листопада 2019 року.

Задовольняючи вимоги позивача в частині відшкодування шкоди, суди фактично погодились, що постанова Верховного Суду від 29 листопада 2019 року не може бути виконана (хоча передбачена законом процедура її виконання ще не відбулася), тому вважали за можливе застосувати до спірних правовідносин положення статей 1166, 1172 ЦК України.

Однак, на мою думку, такі висновки судів щодо заподіяння відповідачем шкоди позивачу в розмірі невиконаного договірного зобов`язання з повернення грошових коштів є помилковими, оскільки обставина невиконання судового рішення про зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити дані про позивача до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, не перетворює виконання цього рішення суду в деліктне зобов?язання Фонду щодо відшкодування шкоди.

За позивачем залишається право на виконання постанови Верховного Суду від 29 листопада 2019 року, тобто вона досі має право на включення даних про неї до переліку рахунків, які мають право на відшкодування коштів за вкладом у АТ «Єврогазбанк» за рахунок Фонду за договором банківського рахунку на суму 169 676,00 грн, а відповідно й на стягнення цієї суми.

За таких обставин вважаю, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2022 року та постанова Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року підлягали скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Суддя М. Ю. Тітов