Справа № 308/2360/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 вересня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року у складі судді Данка В.Й., у справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення.

Позов мотивовано тим, що позивач до 2011 року був власником будинку та частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Частина земельної ділянки знаходилась у його власності, а інша частина - у користуванні. Ці ділянки огороджені кам`яним парканом та мають чіткі межі. Із сайту Ужгородської міської ради він дізнався про рішення сесії, яким ОСОБА_3 було надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 з подальшою передачею її у власність. Його адвокат звернувся із заявою до Ужгородської міської ради про незаконність передачі земельної ділянки ОСОБА_3 та заперечив проти передачі останньому або іншим особам земельної ділянки за кадастровим номером :49:001:0424 по АДРЕСА_1 , оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у його користуванні, а також земельна ділянка була у користуванні його батька, на ній розташоване майно (споруди, кам`яний паркан тощо). Крім того, відповідна ділянка межує із земельною ділянкою, яка знаходиться у приватній власності ОСОБА_4 . У свою чергу, ОСОБА_4 не погоджувала ОСОБА_3 або іншим особам межі земельної ділянки, як власник суміжної земельної ділянки, так і як користувач земельної ділянки, яку було заплановано проектом рішення сесії №1.85. передати у власність ОСОБА_3 . Однак, Ужгородська міська рада проігнорувала звернення, та 30.10.2018 року на черговій сесії Ужгородської міської ради винесено проект рішення, а саме пункт 1.84 про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер :49:001:0424), площею 0,0974 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передано у власність.Таким чином, на переконання позивача, Ужгородська міська рада фактично передає у власність іншій особі земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні з його власним майном.

За вказаних обставин позивач просив визнати незаконним та скасувати пункт 1.84 рішення №1302 Ужгородської міської ради від 30.10.20118 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 земельною ділянки (кадастровий номер :49:001:0424) площею 0,0974 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та передачі її у власність.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову і не дав їм належної правової оцінки та неправомірно дійшов висновку про недоведеність позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Рутковський С.В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник третьої особи адвокат Косаківський В.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Представник відповідача Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився. Про дату, час місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, та представника третьої особи, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.ч.1,2 ст.13, ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення його законних прав та інтересів, а тому відсутні підстави для задоволення заявленого позову.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, що позивачу згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ №227695, виданого 07.07.2009 відділом Держкомзему у м.Ужгороді Закарпатської області на праві власності належала земельна ділянка за кадастровим номером :49:001:0161 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

У подальшому, позивач за договором дарування від 29.04.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Гудковою Н.В. за реєстром №71 подарував вказану земельну ділянку ОСОБА_4 .

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-018 від 24.09.2018 земельна ділянка за кадастровим номером :49:001:0161 зареєстрована 16.07.2012.

Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.10.2003 на праві власності належить об`єкт незавершеного будівництва, розташований за адресою АДРЕСА_1 ., що стверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №195648814 від 17.07.2018.

Матеріалами справи підтверджено, що третя особа ОСОБА_3 є учасником бойових дій у відповідності до свідоцтва № НОМЕР_1 від 15.09.2015.

23.05.2018 ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою б/н про надання дозволу на розробку проекта землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, загальною площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність.

Відповідно до пункту 1.13 рішення відповідача №1152 від 10.07.2018 ОСОБА_3 надано дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

24.09.2018 ОСОБА_3 подав заяву, у якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за кадастровим номером :49:001:0424 площею 0,0974 га у власність.

Згідно з пунктом 1.84. рішення відповідача від 30.10.2018 №1302 ОСОБА_3 і затверджено проект землеустрою щодо відведення згаданої земельної ділянки.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що датою державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :49:001:0424 є 19.09.2018. У графі «форма власності» даного витягу вказано про відсутність відомостей стосовно зареєстрованого права інших осіб в Державному земельному кадастрі.

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :49:001:0424 відповідна земельна ділянка та земельна ділянка за кадастровим номером :49:001:0161 є суміжними.

В акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, у відповідності до якого здійснювалося погодження в натурі меж земельної ділянки за кадастровим номером :49:001:0424, навпроти імені ОСОБА_4 як суміжного землевласника міститься проставлений підпис.

08.10.2018 представник позивача звернувся із заявою до відповідача у якій просив орган місцевого самоврядування зняти з голосування проект рішення сесії №1.85. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки кадастровий номер :49:001:0424 по АДРЕСА_1 , вказавши, що передання земельної ділянки ОСОБА_3 , з-поміж іншого, порушує речові права інших осіб.

Відповідач листом від 15.11.2018 №3040103-17 повідомив представника позивача про те, що рішенням відповідача від 30.10.2018 №1302 затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, у тому числі третій особі.

Частиною 2 статті 116 ЗК України в редакції від 01.04.2018, чинній на момент звернення ОСОБА_3 до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекта землеустрою, визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (підпункт «в» частини 3 статті 116 ЗК України в ред. від 01.04.2018).

Згідно підпункту «г» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України в ред. від 01.04.2018 громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 ЗК України)

Суд першої інстанції правильно заначив, що відповідач є уповноваженим суб`єктом, який за заявами громадян управі забезпечувати передачу земельних ділянок у власність останнім з метою, в тому числі , будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України в ред. від 01.04.2018 відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підстав для відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з матеріалів справи не вбачається і позивачем не доведено.

Відповідно до ч. 8 ст. 118 ЗК України в ред. від 01.04.2018 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 186-1 ЗК України у вказаній редакції єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Згідно із ч. 9 ст.118 ЗК України в ред. від 01.04.2018 відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (частина 9 статті 118 ЗК України в ред. від 01.04.2018).

Таким чином на момент звернення ОСОБА_3 до відповідача із заявою 23.05.2018 про надання йому у власність земельної ділянки порядок відведення земельної ділянки передбачав необхідність проходження наступних етапів: (1)подання заяви; (2)отримання дозволу на розробку землеустрою; (3)розроблення проекту землеустрою; (4)погодження виготовленого проекту землеустрою; (5)затвердження погодженого проекту землеустрою.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачем дотримано порядок передачі земельної ділнки у власність ОСОБА_3 , і такий в установленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку.

Позивачем не подано жодних доказів на спростування вищевказаних обставин.

Обгрунтовуючи заявлений позов і порушення свох прав позивач посилається на те, що спірна земельна ділянка перебувала у його користуванні та у користуванні його батька, однак з наданого витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-018 від 19.09.2018, не вбачається наявність будь-яких відомостей про те, що відповідна земельна ділянка належить певній особі.

Позивачем, відповідно до ст. 12,13, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що спірна земельна ділянка перебувала у його користуванні та у користуванні його батька. Такі посилання позивача є голослівними.

Суд першої інстанції також правильно не взяв до уваги доводи позивача про те, що підпис ОСОБА_4 , проставлений в акті про погодження меж земельної ділянки за кадастровим номером :49:001:0161, є підробленим, оскільки дані твердження ґрунтуються виключно на припущеннях позивача.

За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий :

Судді: