Справа № 346/6214/21
Провадження № 2/346/113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Возненко Я.С.,

представника позивача адвоката Волошанської О.І.,

представника відповідача адвоката Проворова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно - 1/12 частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, на 1/4 частку нежитлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності на 1/4 частку цього майна,

В С Т А Н О В И В:

в обгрунтування своїх вимог позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) зазначає, що 12.03.1994 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та у зв`язку з цим змінила своє прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Коломиї Івано-Франківської області помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , не залишивши заповіту.

27.03.2021 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та у зв`язку з цим змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ».

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за законом на майно спадкодавця, а саме на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку, господарських будівель та споруд, що за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення загальною площею 39, 2 кв.м., яке становить 3/100 (три сотих) частки будинку АДРЕСА_2 .

Вказану спадщину прийняли ОСОБА_1 як дружина та батько спадкодавця ОСОБА_8 , які були живими на день його смерті, оскільки мати цього спадкодавця померла раніше за нього ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а дітей в нього не було.

Зазначене спадкове майно ОСОБА_3 успадкував після смерті його матері ОСОБА_9 , однак, не встиг до дня його смерті отримати про це відповідні правовстановлюючі документи. Крім того, стало відомо, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 допущена помилка в написанні по-батькові його матері та помилково вказано « ОСОБА_10 » замість правильного « ОСОБА_11 ». Факт вказаних родинних відносин між цими особами стверджується частково свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , в якому правильно вказано прізвище та ім`я його матері « ОСОБА_9 », свідоцтвами про народження та смерть останньої та можуть ствердити в судовому засіданні свідки. Вказана помилка в написанні по-батькові ОСОБА_9 допущена при реєстрації її шлюбу з ОСОБА_8 , оскільки в графі «Наречена» свідоцтва про їх одруження від 26.07.1966 року вказано « ОСОБА_12 », у зв`язку з чим саме так її по-батькові і вказано в свідоцтві про народження її сина ОСОБА_13 . В подальшому в документах ОСОБА_9 ця помилка була виправлена, і в її паспорті громадянки України та в свідоцтві про її смерть вже вірно вказано її по-батькові як « ОСОБА_11 ».

ОСОБА_9 не залишила заповітів. Тому до спадкоємців першої черги після її смерті відносилися її чоловік ОСОБА_8 та двоє їхніх синів - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Всі вони згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийняли спадщину.

Після смерті ОСОБА_14 державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. 11.06.2013 року заведена спадкова справа за №94.

Вказані житловий будинок, господарські будівлі та споруди були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Вказане нерухоме майно було зареєстровано на праві власності за ОСОБА_9 на підставі виданого їй 21.09.2001 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Тому вказана державний нотаріус видала ОСОБА_8 як чоловіку померлої свідоцтво про право власності на 1/2 (одну другу) частку вказаного нерухомого майна ( як на частку в майні подружжя), а також свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку даного нерухомого майна як одному зі спадкоємців першої черги за законом.

Право власності за вказаними особами на їхні частки в даному майні зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, їхній син ОСОБА_15 за життя не встиг отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку у вказаному майні, і право власності цю частку так і залишилося зареєстрованим за ОСОБА_9 , яка померла.

Тому позивачка ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона є одним із двох спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , то вона має право успадкувати 1/12 (одну дванадцяту) частку вищевказаних житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 1/4 (одну четверту) частку вище вказаного нежитлового приміщення.

Однак, приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю в позивачки правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність вказаного спадкового майна спадкодавцю, та рекомендувала ОСОБА_1 звернутися з даним позовом, про що нотаріус зазначила в своїй постанові від 07.12.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Тому позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на зазначені частки у вказаних об`єктах нерухомого майна. Крім того, позивачка просить стягнути на її користь з відповідача судові витрати в розмірі 5 133, 24 грн., понесені на сплату судового збору за позовну вимогу, що стосується 1/4 (однієї четвертої) частки вказаного нежитлового приміщення.

18.01.2022 року сторона відповідача подала відзив на первісну позовну заяву.

У даному відзиві зазначено, що всупереч правилам ст. ст. 76-82 ЦПК України в первісній позовній заяві позивач ОСОБА_1 викладає обставини, якими обгрунтовує свої вимоги, але не надає достатні докази, що їх обгрунтовують, не вказує на обставини, які б її звільнили від обов?язку доказування, а також на перешкоди в отриманні необхідних доказів.

Зокрема, ОСОБА_8 за життя належала на праві власності 1/2 (одна друга) частка спірного житлового будинку. Інша половина даного нерухомого майна належала за життя дружині ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із цим належну їй половину вказаного майна успадкував її чоловік ОСОБА_8 . Отже, їхній син ОСОБА_3 за життя набув права власності на 1/6 (одну шосту) частку цього житлового будинку. Оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спадкоємцями першої черги на належну йому, вказану частку у даному майні, є ОСОБА_1 як його дружина та його батько ОСОБА_8 .

Однак, в період із 01.02. по 09.03.2020 року, тобто до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, після смерті свого чоловіка, ОСОБА_1 , заручившись фізичною силою найманих нею працівників, заподіяла шкоду при самоправно виконаних демонтажних роботах в зазначеному житловому будинку. З приводу цього на місце події викликалися працівники поліції, а також документувалося кримінальне правопорушення фото - та відео-зйомками. За вказаним фактом позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності. Як вбачається із кошторисної документації щодо ремонтних робіт після завданих збитків при самовільно виконаних демонтажних роботах, яка виготовлена інженером-проектувальником ОСОБА_16 , приблизна вартість відновлювального ремонту житлового будинку становить близько 181 401 грн. Отже, вказаним самоправством ОСОБА_1 завдала ОСОБА_8 та його сину ОСОБА_2 значної майнової шкоди. Отже, оскільки ОСОБА_1 згідно з її позовною заявою оцінює розмір 1/12 (однієї дванадцятої) частки в цьому житловому будинку в 56 165, 50 грн., то вартість цієї частки є значно меншою від попередньо встановленого розміру збитків, які завдала ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_3 за життя був власником транспортного засобу марки «Mitsubishi Paiero Sport», 2008 року випуску, об`ємом двигуна 2.5 см. куб., Vin № НОМЕР_1 .

Тому після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина і на даний транспортний засіб. Його приблизна ринкова вартість на момент власника складала 15 000 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становило 355 200 грн.

Однак, 18.01.2020 року, тобто через 10 днів після смерті ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 вжила заходів щодо незаконної перереєстрації на неї цього транспортного засобу, а саме на підставі завідомо підроблених документів.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає про те, що її частка у спірному нежитловому приміщенні становить 513 324 грн. Однак, така сума є явно завищеною, і не відповідає дійсній ринковій вартості 1/4 (однієї четвертої) частини цього майна. Вказане свідчить, що ОСОБА_1 переслідує виключно мету незаконного збагачення, продовжуючи захоплювати чуже майно в спосіб, в який вона розібрала частину спірного житлового будинку та незаконно відчужила на свою користь себе зазначений транспортний засіб.

Тому, враховуючи розмір завданих нею збитків, які полягали в пограбуванні вказаного будинку та в захопленні транспортного засобу, сторона відповідача за первісним позовом вважає, що ОСОБА_1 уже отримала належну їй після смерті її чоловіка ОСОБА_3 частку в спадщині.

Тому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні первісного позову та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача за первісним позовом понесені судові витрати.

18.01.2022 року стороною відповідача також подано зустрічну позовну заяву. В останній, крім тих, обставин, які наведені у вказаному відзиві, зазначено наступне. ,

Як вказано вище, 18.01.2020 року ОСОБА_1 подала до Територіального сервісного центру № 2644 заяву №255619015, до якої долучила завідомо підроблені документи, а саме: акт огляду реалізованого транспортного засобу від 14.01.2020 року; договір купівлі-продажу транспортного засобу від 14.01.2020 року; акт технічного стану транспортного засобу та його складової частини від 14.01.2020 року; договір комісії від 14.01.2020 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до вказаних документів нібито ОСОБА_3 (який уже помер кілька днів раніше) особисто, через ППІ «Автотрейдінг-Волинь» продав ОСОБА_17 вказаний транспортний засіб, що засвідчив своїм підписом.

Отже, підставою для перереєстрації на ОСОБА_17 вказаного автомобіля стали зазначені договори купівлі-продажу транспортного засобу та комісії від 14.01.2020 року, які на підставі статей 203, 215 ЦК України слід вважати недійсними.

Після здійснення вказаної незаконної перереєстрації вказаному автомобілю присвоєно реєстраційний номер « НОМЕР_3 ».

Таким чином, ОСОБА_1 завідомо знаючи про те, що її чоловік помер, оскільки особисто брала участь в церемонії його поховання, а також отримувала з міського бюджету соціальну допомогу на його поховання, умисно здійснила перереєстрацію вказаного транспортного засобу на себе з метою виключення цього майна зі спадкової маси.

За вказаним фактом на час подачі цієї зустрічної позовної заяви Коломийським РВП ГУ НП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2020 року за № 0000313.

Факт неможливості підписання померлим ОСОБА_3 договору не підлягає доказуванню, оскільки є загальновідомим. Тому зазначений договір купівлі-продажу від 14.01.2020 року підлягає визнанню недійсним, адже він не міг бути укладений особою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, відповідач ОСОБА_8 як батько померлого ОСОБА_3 вважався таким, що прийняв спадщину, тобто (одну другу) частку від всієї спадкової маси, яка залишалася після смерті його сина. До цього майна належить і (одна друга) частка вказаного транспортного засобу, який на момент смерті ОСОБА_3 мав державний номерний знак « НОМЕР_4 ».

Іншу половину спадкової маси повинна успадкувати дружина померлого ОСОБА_17 .

Отже, ОСОБА_8 мав право успадкувати 1/4 (одну четверту) частку вказаного транспортного засобу. У зв`язку з існуванням оспорюваного договору купівлі-продажу від 14.01.2020 року ОСОБА_8 не мав можливості оформити право на спадщину на частку у вказаному автомобілі в нотаріальному порядку. Тому він змушений заявляти також позовну вимогу про визнання за ним в порядку спадкування право власності на цю частку.

Таким чином, у зустрічному позові ОСОБА_8 просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року, яким ПП «Автотрейдінг-Волинь» продало на підставі договору комісії № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року, укладеного з ОСОБА_3 , а ОСОБА_17 придбала спірний транспортний засіб; визнати в порядку спадкування за ОСОБА_8 право власності на 1/4 (одну четверту) частку вказаного транспортного засобу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано - Франківської області від 06.06.2023 року замінено відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на його правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , який є сином померлого (а.с.212-213).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 , адвокат Волошанська О.І. первісний позов підтримала із вказаних підстав та визнала зустрічний позов. Що стосується нижче наведених заперечень сторони відповідача про нібито втрату позивачкою ОСОБА_1 права на спадкування часток у спірному нерухомому майні, то суд вважає такі заперечення необґрунтованими , адже стороною відповідача не пред`являлося позову про усунення ОСОБА_1 від спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 .

Вказана адвокат в судовому засіданні 18.09.2023 року також подала заяву про стягнення з відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених останньою на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 8 000 грн.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, адвокат Проворов І.В. первісний позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві на цей позов, а зустрічний позов підтримав із вказаних у останньому підстав. Цей представник просить врахувати, що по вищевказаному факту підробки документів нижче вказаним вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.04.0222 року ОСОБА_1 засуджено за ч.5 ст.27 - ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України до остаточного покарання у виді штрафу 1 700 гривень.

Суд, заслухавши вказаних учасників, вивчивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.03.1994 року позивачка за первісним позовом уклала шлюб з ОСОБА_3 у відділі РАГС Коломийського міськвиконкому Івано-Франківської області, актовий запис за № 115. У зв`язку із цим вона змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ». Вказане стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 12.03.1994 року (а.с.11).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки ОСОБА_3 помер в м.Коломия Івано-Франківської області, про що Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції 08.01.2020 року складений відповідний актовий запис за № 26, що стверджується даними свідоцтва про смерть, виданого повторно (а.с.115).

27.03.2021 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис за № 148. У зв`язку із цим вона змінила своє прізвище із « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 ». Вказане стверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 27.03.2021 року (а.с. 12).

Судом встановлено, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 допущена помилка в написанні по-батькові його матері та помилково вказано « ОСОБА_10 » замість правильного « ОСОБА_11 » (а.с. 16)

Так, у свідоцтві про народження матері ОСОБА_3 її по батькові зазначено « ОСОБА_11 » (а.с. 17)

Судом встановлено, що вказана помилка в написанні по-батькові ОСОБА_9 як « ОСОБА_10 » допущена при реєстрації її шлюбу з ОСОБА_8 , оскільки у свідоцтві про їх одруження від 26.07.1966 року, в графі «Наречена» вказано « ОСОБА_12 » (а.с. 18 ).

Судом також встановлено, що в подальшому в документах ОСОБА_9 ця помилка була виправлена, і в її паспорті громадянки України та в свідоцтві про її смерть вже вірно вказано її по-батькові « ОСОБА_11 ».

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що вказівка у свідоцтві про народження спадкодавця ОСОБА_3 його матері як « ОСОБА_18 » є помилкою, перенесеною зі свідоцтва про одруження батьків цього спадкодавця 26.07.1966 року, де в графі «Наречена» вказано ОСОБА_12 « ОСОБА_10 » замість вірного зазначення по батькові нареченої як « ОСОБА_11 ».

Тому позовна вимога ОСОБА_1 про встановлення даного факту підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, що стороною відповідача не заперечено того факту, ОСОБА_15 був сином ОСОБА_9 .

Судом також встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , були спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Вказане нерухоме майно було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Право власності ОСОБА_9 на вказане нерухоме майно зареєстровано на підставі виданого їй 21.09.2001 року свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вказане стверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів № 70632, виданою 08.11.2021 року ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», реєстрова книга № 58, реєстровий номер 5827 (а.с.25)

Судом встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. м.Коломия Івано-Франківської області, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого повторно 12.06.2013 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_14 державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. 11.06.2013 року заведена спадкова справа за №94, що стверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 180).

Судом також встановлено, що ОСОБА_9 не залишила заповітів. Тому до спадкоємців першої черги після її смерті її відносилися її чоловік ОСОБА_8 та двоє їхніх синів - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Всі вони згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийняли спадщину.

Оскільки на день смерті ОСОБА_9 належала на праві власності (одна друга) частка вказаного нерухомого майна, то після її смерті державний нотаріус Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. видала ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на (одну другу) частку вказаного будинковолодіння (як на частку в майні подружжя) і свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку цього нерухомого майна ( : 3 =1/6). Сину померлої ОСОБА_2 державний нотаріус також видала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку вказаного нерухомого майна. Право власності за вказаними особами на їхні частки в даному майні зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.23,24).

Однак, син померлої ОСОБА_15 за життя (як вказано вище, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 (одну шосту) частку у вказаному майні, і право власності на цю частку залишилося зареєстрованим за померлою ОСОБА_9 .

Крім того, ОСОБА_3 на підставі договору дарування 3/100 (три сотих) частини приміщення, посвідченого (договору) приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. 17.12.1999 року за №Д-1373, на праві спільної часткової власності належала 1/2 (одна друга) частка нежитлового приміщення загальною площею 39,2 кв.м., що становить 3/100 (три сотих) будинку АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_3 на цю частку зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с.22, 26).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті її чоловіка, оскільки протягом шестимісячного строк після вказаної події (а саме 04.03.2020 року) вона подала до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Базюк Т.В. заяву про прийняття спадщини. Вказане стверджується довідкою за №02-14/21, виданою 16.03.2021 року цією приватним нотаріусом, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.13, 14).

Однак, вказана приватний нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідні частки спірного спадкового майна у зв`язку з відсутністю в позивачки правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність вказаного спадкового майна спадкодавцю, та рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом, про що нотаріус зазначила в своїй постанові від 07.12.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.9, 10).

Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Ч.1 ст.1261 цього Кодексу передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч.1 ст.1269 ЦК України вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 як дружина спадкодавця ОСОБА_3 прийняла спадщину після його смерті в порядку, передбаченому ч.1 ст.1269 ЦК України.

Згідно з положеннями ст.392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки згідно з вимогами ст.1268 ЦК України прийнята спадщина належить спадкоємцю з дня її відкриття, то позивачка ОСОБА_1 , яка є одним із двох спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , і спору відносно факту такого прийняття не існує, має право успадкувати 1/12 (одну дванадцяту) частку вищевказаних житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також 1/4 (одну четверту) частку вище вказаного нежитлового приміщення.

Крім того, суд враховує, що в позивачки ОСОБА_1 відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вище вказані об`єкти нерухомого майна (чи на їх частки). Тому за ОСОБА_1 слід визнати в порядку спадкування право власності на зазначені частки у вказаних об`єктах нерухомого майна.

Таким чином, первісний позов підлягає повному задоволенню.

Що стосується вище наведених заперечень сторони відповідача про нібито втрату позивачкою ОСОБА_1 права на спадкування часток у спірному нерухомому майні, то суд вважає слушними доводи адвоката Волошанської О.І. про те, що стороною відповідача не пред`являлося позову про усунення ОСОБА_1 від спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_3 . Отже, вказані заперечення не ґрунтуються на положеннях чинного цивільного та сімейного законодавства.

Щодо позовних вимог, заявлених у зустрічному позові, то вказані вимоги також підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.04.2022 року, який набрав законної сили 28.04.2022 року, невідома особа виготовила та передала ОСОБА_1 , підроблений документ, а саме договір комісії, в який внесла отримані від неї паспортні дані її покійного чоловіка з підписом останнього від 14.01.2020 року. 18.01.2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи в приміщенні територіального сервісу МВС № 2644, що в м. Снятин, вул. Воєводи Костянтина, 60, Івано-Франківської області, з метою перереєстрації транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2008 року випуску, номерний знак « НОМЕР_4 », на своє ім`я, умисно, достовірно знаючи, що договір комісії укладений від імені покійного чоловіка є підробленим, надала його адміністратору ТСЦ, тим самим здійснила використання завідомо підробленого документа. В результаті чого було змінено реєстрацію спірного транспортного засобу (а.с. 208,209).

Згідно з правилами ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до правил, передбачених частинами 1, 2 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, а також визнання стороною ОСОБА_1 вимог за зустрічним позовом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що вимога про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року підлягає задоволенню.

Таким чином, судом встановлено і цього не оспорює жодна зі сторін, що спірний транспортний засіб був набутий подружжям ОСОБА_17 та ОСОБА_3 в період їх шлюбу, який припинився внаслідок смерті чоловіка. Тому відповідно до правил ч.1 ст.60 СК України це майно за життя ОСОБА_3 було об`єктом права спільної сумісної власності вказаного подружжя. В силу правил ч.1 ст.70 СК України часки кожного з подружжя у цьому майні були рівними.

Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на (одну другу) частку даного транспортного засобу. Оскільки (як встановлено вище) спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 як дружина померлого та його батько ОСОБА_8 , тобто кожен з них має (мав) право успадкувати (одну четверту) частку вказаного автомобіля. Оскільки в процесі судового розгляду даної справи ОСОБА_8 помер і у зв`язку із цим його замінено на його сина і правонаступника ОСОБА_2 , то за останнім слід визнати в порядку спадкування право власності на вказану частку в цьому майні.

Таким чином, вимоги за зустрічним позовом також підлягають задоволенню.

Згідно з правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Отже, у зв`язку із задоволенням первісного за зустрічного позовів, керуючись наведеними у ч.2 ст.141 ЦПК України, правилами розподілу судових витрат, слід присудити на користь кожної зі сторін понесені нею судові витрати та стягнути відповідну різницю цих витрат на користь тієї сторони, яка понесла більші витрати.

Судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 надано до суду квитанцію № ПН2339832 від 10.12.2021 року, згідно з якою позивачем сплачено судовий збір в розмірі 6158, 90 грн. (а.с.8).

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 , просить присудити їй вказані витрати лише в частині 5 133, 24 грн., понесені на сплату судового збору за позовну вимогу, що стосується 1/4 (однієї четвертої) частки спірного нежитлового приміщення.

Крім того, ОСОБА_1 понесено судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 8 000 грн., що стверджується даними акту приймання-передачі професійних правничих послуг та квитанцією від 18.09.2023 року про оплату вказаного розміру цих судових витрат адвокату Волошанській О.І (а.с.223-225). Даний розмір відповідає вимогам розумності та співмірності із ціною позову.

Стороною відповідача надано до суду квитанцію № 14 від 18.01.2022 року, згідно з якою відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн. (а.с.112).

Тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 12 140, 84 грн. судових витрат, що становить різницю між понесеними сторонами судовими витратами (5 133,24 + 8000 992,40)

На підставі наведеного, ст ст.392, 1261, 1269 ЦК України, керуючись ст.ст.141, ст.ст. 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

.

В И Р І Ш И В:

первісний позов задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, які існували між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 м. Коломия Івано-Франківської області, та ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 604 від 12.06.2013 року, а саме, що ОСОБА_3 був сином ОСОБА_9 .

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жителькою АДРЕСА_3 , право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частку житлового будинку «А», загальною площею 206,2 кв.м., житловою площею 58,6 кв.м., з відповідною частиною господарських будівель та споруд: сараю «Б»; криниці «К»; огорожі - №1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жителькою АДРЕСА_3 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку нежитлового приміщення, загальною площею 39,2 кв.м., яке становить 3/100 (три сотих) частки в будинку АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 6575/20/012588 від 14.01.2020 року, яким ПП «Автотрейдінг-Волинь» продало на підставі договору комісії № 6575/20/012588 від 14.01. 2020 року, укладеного з ОСОБА_3 , а ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жителька АДРЕСА_3 , придбала транспортний засіб марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2008 року випуску, номерний знак « НОМЕР_4 », чорного кольору , VIN № НОМЕР_1 .

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , жителем АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 (одну четверту) частку транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Sport», 2008 року випуску, номерний знак « НОМЕР_4 », чорного кольору , VIN № НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_9 , жительки АДРЕСА_3 , судові витрати в загальному розмірі 12 140 (дванадцять тисяч сто сорок) гривень 84 копійки.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст рішення складено 29.09.2023 року.

Суддя Калинюк О. П.