Житомирський апеляційний суд
Справа №296/695/23 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л.М.
Категорія 96 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/695/23 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №296/695/23 заїї позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, де просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу у період з листопада 2004 року по 19.12.2022, визнати транспортний засіб марки «Рено Хечбек-В», р/н НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності її та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу.

13.06.2023 позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на автомобіль марки «Renault Megane Scenic», VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та заборонити відповідачу ОСОБА_2 користуватись вказаним транспортним засобом.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2023 року заяву задоволено повністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Зазначає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими вимогами та не узгоджується з положеннями ст. 150 ЦПК України.

Доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову через півроку після заявлення самого позову є надуманими, за своїм змістом є припущенням і не підтверджені жодним доказом. Зі змісту заяви позивачки не вбачається в чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів і що ці її інтереси будуть захищені внаслідок накладення арешту.

Заходи забезпечення позову в цій справі вжито судом без існування будь-якої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Вказує, що вищезазначений автомобіль було придбано ним, що підтверджується документами, які приєднано до матеріалів справи разом із відзивом на позовну заяву.

Цей автомобіль ним було придбано за кордоном, що підтверджується митною декларацією від 29.09.2019 на його ім`я, а також іншими письмовими документами, які оформлено ним за кордоном та при перетині кордону України.

Він переоформив цей транспортний засіб на свого батька 12.11.2019 згідно Договору, який було оформлено та посвідчено Сервісним центром РСЦ МВС в Житомирській області № 1845 згідно реєстраційного запису № 1845/2019/1768115 від 12.11.2019. Позивачкою не підтверджено обставини спільного проживання з його батьком та набуття у спільну їх сумісну власність транспортного засобу. Автомобіль зареєстровано за його батьком - і це майно є його особистою приватною власністю, а тому за ОСОБА_1 не може бути визнано право власності на 1/2 частину цього транспортного засобу, й тому що відсутні правові підстави для зміни правового статусу рухомого майна.

У відзиві, представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, спрямованою на ухилення від виконання судового рішення, а ухвалу суду такою, що відповідає вимогам закону та співмірності, просить залишити її в силі, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу і надали пояснення, які відповідають її доводам.

ОСОБА_1 та її представник скаргу не визнали і заперечили проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду, а також виходив із співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду, мотивуючи таким.

Судом встановлено, що спірним майном є автомобіль марки «Renault Megane Scenic», VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

За приписами ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як встановлено судом, заява позивачки про накладення заборони користування відповідачем спірним автомобілем зумовлена її припущеннями про те, що на транспортному засобі можуть з`явитися пошкодження, а тому він втрачає свою товарну цінність, що призводить до зменшення вартості майна, яке є предметом спору, а в подальшому може викликати утруднення виконання судового рішення. При цьому, заявником не надано жодних доказів на підтвердження своєї заяви.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

Припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони користуватись транспортним засобом може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог не є достатньо обґрунтованим, як того вимагають положення закону.

Апеляційний суд вважає, що заборона експлуатації та керування транспортним засобом є надмірним тягарем для відповідача, який обмежує його право користування власністю для задоволення своїх потреб, і який не може вплинути на виконання судового рішення в майбутньому.

Зважаючи на це, такий вид забезпечення позову, як накладення заборони відповідачу на користування транспортним засобом не відповідає позовним вимогам, є безпідставним та надмірним.

Відтак, у цій частині ухвала суду підлягає скасуванню, а у решті залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 червня 2023 року про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 користуватися автомобілем марки «Renault Megane Scenic», VIN-код НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 скасувати та у вжитті вказаних заходів забезпечення позову - відмовити.

В іншій частині ухвалу про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 18 жовтня 2023 року.