Провадження № 2/466/807/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Репета К.М., Хомляк О.П.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначила про те, що 10 грудня 2020 року о 23.40 год. по вул. Замарстинівській, 118 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок цієї ДТП обидва автомобілі зазнали технічних пошкоджень.

Обставини та факт ДТП був предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Львова у справах про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача ОСОБА_2 (справа №466/64/21) та відповідача ОСОБА_3 (справа №466/92/21) та відображені у судових рішеннях, копії яких додаються до даної позовної заяви.

На дату ДТП автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , належав їй, ОСОБА_1 . При цьому, не будучи учасником ДТП, нею, як власником вищевказаного автомобіля, який зі слів ОСОБА_2 спричинив ДТП, 17 грудня 2020 року було передано останній грошові кошти в розмірі 25 480,00 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень) в рахунок покриття завданих її автомобілю збитків (вартості відновлювального ремонту). Факт отримання таких грошових коштів підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_5 , копія якої долучена до позовної заяви.

Однак, як з`ясувалось згодом, Шевченківським районним судом м. Львова за результатами розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності учасників ДТП, що трапилась 10 грудня 2020 року, особу, яка винувата у вчиненнні цієї ДТП, встановлено не було та нікого з учасників ДТП, які є відповідачами в даній справі, не притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вважає, що передані нею відповідачу ОСОБА_2 кошти в рахунок покриття завданих її автомобілю в результаті ДТП збитків підлягають стягненню на її, позивача, користь з огляду на таке.

Положеннями ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами п. 4 вищевказаної постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху).

Таким чином, оскільки вона, позивач, не була учасником ДТП, в розумінні вищенаведених положень вона не є особою, на яку покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. Такий обов`язок в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України покладається на особу, яка таку шкоду завдала.

При цьому, з огляду на те, що винну в ДТП особу не встановлено та нікого з учасників ДТП (відповідачів) не притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення дій, що призвели до настання ДТП, з метою відновлення свого порушеного права, звертається із даним позовом про стягнення 25 480,00 грн. до обох відповідачів, як учасників ДТП, як до солідарних боржників.

Крім цього, вважає, що наявні підстави для відшкодування їй відповідачами моральної шкоди, з огляду на таке.

Вищевказана ДТП відбулась ввечері 10 грудня 2020 року. Близько 7.00 год. ранку наступного дня їй зателефонував брат відповідача ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування збитків, а також того ж дня з тією ж вимогою зателефонував батько останньої та з ним відбулась зустріч. Через кілька днів їй було озвучено суму в 25 480,00 грн., при цьому жодного документального підтвердження не було надано. В той же час, відповідач ОСОБА_3 запевняючи, що у спричиненні ДТП його вина відсутня, що буде встановлено працівниками поліції за результатом дослідження місця ДТП, вказував, що у нього відсутній обов`язок з відшкодування вартості пошкоджень автомобіля відповідача ОСОБА_2 . При цьому, він також повідомляв, що відновлювальний ремонт її автомобіля проведено ним самостійно, та рахунок за такий буде перевиставлено відповідачу ОСОБА_2 , після встановлення судом та документального підтвердження її вини. Під тиском усіх вищеописаних обставин, постійних дзвінків родичів відповідача ОСОБА_2 , нею, позивачем, було передано відповідачу ОСОБА_2 кошти у вищевказаній сумі.

Коли їй стало відомо, що вину жодного із відповідачів у настанні ДТП не встановлено, вона вкотре звернулась до обох із них щодо повернення коштів, однак таку вимогу було проігноровано.

Після цього, нею було подано позов до відповідача ОСОБА_2 за участі в якості третьої особи відповідача ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року у справі №466/6366/21 у задоволенні її позову відмовлено та постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін, а її апеляційну скаргу без задоволення. Рішення суду зводиться до того, що положення ст.1212 ЦК України не підлягають застосуванню до актуальних правовідносин та що нею вибрано невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Починаючи з 10 грудня 2020 року та до сьогодні, вона, не будучи учасником ДТП та фактично не маючи до цих обставин та подій жодного відношення, окрім того, що неправомірно понесла матеріальні втрати, постійно піддається моральному тиску з боку учасників ДТП та їх родичів. Такий тиск зумовлений безпідставним постійним втягненням її у вирішення спорів та суперечок між відповідачами, їхніми дзвінками, вимогами, претензіями тощо.

Душевних страждань завдає їй також факт неможливості протягом такого великого проміжку часу повернути свої кошти, постійні виклики у судові засідання, які не дають ефективних результатів у відновленні її порушеного права та попри це вимагають додаткових затрат у вигляді оплати судових витрат тощо.

Розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює в 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень).

На підставі викладеного, просить ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь 25 480,00 грн. та 30 000,00грн. у відшкодування моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди передано для розгляду судді Шевченківського районного суду м. Львова Кавацюку В.І.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2022 року зазначену вище позовну заяву прийнято до розгляду та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

01 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 надіслала до суду поштовим зв`язком відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 до неї не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

10 грудня 2020 року, приблизно о 23.40 год., вона керувала своїм автомобілем «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухалась ним по вул. Замарстинівській у м. Львові. На даному відрізку дороги є дві смуги руху в одному напрямку. Маючи на меті перелаштуватись з правої у ліву смугу, вона відчула сильний удар по своєму автомобілю з його лівої сторони, після чого відразу зупинилась і до приїзду працівників поліції не переміщувала свій автомобіль.

Автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який зіткнувся з її автомобілем, проїхав ще декілька метрів вперед та зупинився. З цього автомобіля вийшли два хлопці, підійшли до неї та почали пред`являти претензії. Від хлопців було чутно запах алкоголю і вона, побоюючись їх, попередила про виклик поліції. Після чого вони сіли в свій автомобіль та залишили місце ДТП.

За фактом залишення місця ДТП водія автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , яким, як з`ясувалось пізніше, був ОСОБА_3 , постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року у справі 466/92/21 було притягнуто до адміністративної відповідальності за самовільне залишення місця ДТП.

В подальшому, на місце ДТП прибули працівники поліції, які склали схему ДТП, однак протоколу ними складено не було.

Через декілька днів, з нею зв`язалась власниця автомобіля «Toyota Corolla» д.н.з. НОМЕР_2 , - позивач по справі ОСОБА_1 , яка запропонувала відшкодувати кошти на ремонт її автомобіля та 17 грудня 2021 року остання передала їй, ОСОБА_2 , з цією метою 25 480,00 грн. (близько 900 доларів США по курсу на той час).

24 грудня 2020 року на неї, ОСОБА_2 , було складено протокол серії ААБ №105262, в якому зазначено, що 10 грудня 2020 року о 23.40 год. у м. Львові на вул. Замарстинівській, 118, вона, керуючи автомобілем «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , була неуважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідним чином не відреагувала на її зміну, при перелаштуванні не переконалась, що це буде безпечно та не створить загрози іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у тій смузі руху, на яку мала вона намір перелаштовуватись. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження, та такими діями вона порушила вимоги п. 2.3.б.,п. 10.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

При розгляді цієї справи суд першої інстанції розібрався в обставинах ДТП та закрив провадження у справі. Зокрема, у постанові Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2021року у справі 466/64/21 було вказано «Зі схеми ДТП, та наданих пояснень в судовому засіданні правопорушника, письмових пояснень потерпілого та інших матеріалів справи суд встановив те, що ДТП сталося не з вини ОСОБА_2 , оскільки остання не порушила правила дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобілів внаслідок ДТП».

Не погоджуючись із даною постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 03 лютого 2021 року, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, яка постановою Львівського апеляційного суду від 07 травня 2021 року була залишена без задоволення.

В подальшому позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом про стягнення з неї 25 480 грн., які на її думку були безпідставно нею набуті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29.11.2021р. у справі №466/6366/21 (головуюча суддя Білінська Г.Б.), яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року та набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

17 січня 2023 року вона, ОСОБА_2 , отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі за поданою позивачем ОСОБА_1 позовною заявою, в якій вона просить стягнути з неї та відповідача ОСОБА_3 солідарно суму завданої їй шкоди у розмірі 25 480,00 грн. та 30 000,00 грн. моральної шкоди.

Із заявлених вимог вбачається, що позивач вважає, що вона, ОСОБА_2 , зобов`язана відшкодувати їй кошти відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України у зв`язку з заподіянням їй шкоди в результаті ДТП.

Положення ч.1 ст. 1166 ЦК України дійсно передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, під шкодою позивач ОСОБА_1 розуміє кошти, які вона передала їй добровільно в результаті вищеописаної ДТП та метою передачі коштів, було саме відшкодування витрат на ремонт її автомобіля в результаті ДТП.

Вона, ОСОБА_2 , отримувала кошти від власниці автомобіля «Toyota Corolla», виходячи з положень ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка вказує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При аналізі ситуації щодо ДТП, яка трапилася, наявні наступні обставини.

Факт дорожньо-транспортної пригоди мав місце, про це сторони не заперечують і ця обставина встановлена у постановах судів. Учасниками даної автопригоди були два автомобіля. Згідно вищеописаних постанов Шевченківського районного суду м. Львова та Львівського апеляційного суду вона, ОСОБА_2 , визнана невинуватою в ДТП. Відтак, хоч прямо вина водія іншого автомобіля не встановлена але це можна припустити виходячи з того, що при зіткненні двох автомобілів, якщо водій одного з них не винен та відсутні сторонні фактори (погода, дорожнє покриття, тощо) які могли вплинути на механізм розвитку ДТП, то очевидна наявна вина водія іншого автомобіля.

Відтак кошти отримані нею, ОСОБА_2 , в розмірі 25 480,00грн. не можуть вважатись такими, що становлять майнову шкоду яку вона, ОСОБА_2 , начебто завдала. Її поведінка у всій цій ситуації є добросовісною.

Факт правомірності набуття нею, ОСОБА_6 коштів підтверджений рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі №466/6366/21. Крім того, в її діях відсутня і вина за вчинену ДТП, що підтверджується рішенням суду в справі №466/64/21, яке також залишено без змін судом апеляційної інстанції. Факти встановлені у вказаних справах мають преюдиційне значення.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то така шкода не може стягуватись з неї у зв`язку із безпідставністю самих позовних вимог відносно неї.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Позовна заява ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам, позивачем не обґрунтовано жодними доказами заподіяння їй моральної шкоди, не доведено протиправність її діянь, а тому просить у задоволенні позову щодо неї, ОСОБА_2 , відмовити.

27 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_3 надіслав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому, зокрема, зазначив про таке.

10 грудня 2020 року він, ОСОБА_3 , дійсно рухався на автомобілі марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Замарстинівській у м. Львові у крайньому лівому ряді. Вказаний автомобіль на той час на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належав позивачу ОСОБА_1 . В той же час, водій автомобіля марки «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 рухаючись в правому ряді, не перевіривши наявності/відсутності транспортних засобів у лівому ряді, здійснив перестроювання з правого у лівий ряд, чим спричинив зіткнення транспортних засобів.

Після зіткнення, він припинив рух, однак, враховуючи, що сильно поспішав у лікарню швидкої допомоги, що на вул. вул.І.Миколайчука у м. Львові, швидко вибіг з автомобіля, пересвідчився, що з водієм автомобіля «Nissan Versa Note» все гаразд та постраждалі відсутні, пояснив, що поспішає та не має можливості залишитись на місці ДТП. При цьому, він залишив свою візитну картку ОСОБА_2 , покинув місце ДТП з домовленістю через годину-півтори зустрітись та оформити ДТП належним чином. Однак, ОСОБА_2 одразу викликала патрульну поліцію на місце ДТП та оформила пригоду самостійно, без врахування його пояснень.

Згодом, з`явившись до інспектора патрульної поліції ним було надано аналогічні зазначеним вище письмові пояснення щодо пригоди 10 грудня 2020 року, які містяться в матеріалах адміністративної справи.

Матеріали адміністративної справи містять і власноручно написані ОСОБА_2 пояснення, з яких вбачається, що рухаючись в правому ряді, вона здійснила перестроювання в лівий ряд, за результатом чого її автомобіль здійснив зіткнення із автомобілем, що рухався у лівому ряді.

Факт відсутності його вини у виникненні ДТП вбачається також із дослідження механічних пошкоджень двох автомобілів: у автомобіля, що був під його керуванням, пошкоджено праве дзеркало та двоє правих дверей, тоді як у автомобіля «Nissan Versa Note» пошкоджено з лівої сторони: передній бампер, фару та дзеркало. При цьому, з пояснень учасників ДТП (в т.ч. самої ОСОБА_2 ) вбачається, що автомобіль «Toyota Corolla» рухався у лівому ряді по прямій, тоді як «Nissan Versa Note» здійснював перестроювання у лівий ряд. З огляду на те, що на момент зіткнення, автомобіль «Toyota Corolla» перебував в стані випередження відносно автомобіля «Nissan Versa Note», за результатом перестроювання автомобіля «Nissan Versa Note», автомобілю «Toyota Corolla» завдано пошкодження середини автомобіля, а саме, починаючи з правих передніх до задніх дверей, а автомобіль «Nissan Versa Note» пошкоджено в частині переднього бампера та фари.

З пошкоджень транспортних засобів можна прослідкувати у якій хронології відбувалось пошкодження автомобілів, та, відповідно, яким способом відбувалось зіткнення. Надавши оцінку механічним пошкодженням автомобілів та враховуючи напрямок руху автомобілів та їх розташування на момент зіткнення, логічним є висновок про те, що першою точкою зіткнення була: ліва частина бампера, ліва фара автомобіля «Nissan Versa» з правими передніми дверима автомобіля «Toyota Corolla», що свідчить про те, що автомобіль «Nissan Versa Note» за результатом перестроювання, здійснив наїзд на автомобіль «Toyota Corolla», що вже на момент зіткнення перебував в стані випередження автомобіля «Nissan Versa Note».

Зазначає, що у випадку, якщо б зіткнення було спричинене автомобілем «Toyota Corolla», пошкодження цього автомобіля починались би із передньої частини (бампер, фара), а не з середини (двері), тоді як у автомобіля «Nissan Versa Note» пошкодження передньої частини (бампер, фара) були б відсутні.

Таким чином, з відображених в матеріалах адміністративної справи механічних пошкоджень автомобілів та письмових пояснень самої ж ОСОБА_2 (водія «Nissan Versa Note») вбачається, що здійснення нею перестроювання з правого у лівий ряд, призвело до наїзду її автомобіля на автомобіль «Toyota Corolla», що також підтверджується фотознімками пошкоджень вищевказаних автомобілів.

Відповідно до положень КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція) розгляд та оцінку правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху віднесено до компетенції органів Національної поліції України.

Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення. чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно Майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на Розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень п. 10 розділу II Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Поліцейський, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, залежно від установлених обставин зазначає у рішенні про наявність або відсутність вини конкретної особи у його вчиненні та за результатами розгляду справи по суті на підставі ст. 247 КУпАП приймає рішення щодо закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

У відповідності до п.1 розділу IX Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП, яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Згідно з п.п.6-8 розділу IX Інструкції у випадках, коли для прийняття об`єктивного рішення виникає необхідність для отримання додаткових даних, поліцейський, який оформлює матеріали ДТП, протягом доби передає оформлені матеріали ДТП для подальшого розгляду уповноваженій особі підрозділу поліції, на території обслуговування якого сталася пригода.

Уповноважена особа підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП повинен(на) в найкоротший строк, але не більше одного місяця з дати вчинення ДТП, встановити всі обставини її скоєння, вжити інших заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та в п`ятиденний строк надіслати його до відповідного суду.

Якщо при ДТП один з його учасників зник з місця пригоди, поліцейський оформляє схему місця ДТП, відбирає пояснення в потерпілого, свідків (у разі їх наявності), встановлює наявність засобів зовнішнього відео-, фотоспостереження та невідкладно повідомляє уповноважену особу підрозділу поліції, відповідальну за розшук осіб, що зникли з місця ДТП. Остання зобов`язана вжити всіх можливих заходів для встановлення винуватців ДТП та обставин її вчинення в найкоротший строк, але не більше двох місяців.

При встановленні транспортного засобу, який зник з місця пригоди, проводяться його огляд на предмет наявності характерних пошкоджень, інших обставин ДТП та фотофіксація.

При цьому, згідно з п.7 розділу III Інструкції провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи про вчинення 10 грудня 2020 року ДТП, уповноваженими особами поліції відповідно до Інструкції та КупАП було проведено всебічний розгляд та оцінку дійсних обставин ДТП, а саме здійснено огляд місця ДТП, дослідження пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проведено огляд обох транспортних засобів, а також засобів міської відеофіксації ДТП, за результатом чого прийнято рішення про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 КУпАП (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди) та про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. ст.124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

Також зазначає, що при розгляді справи уповноваженими особами поліції рішення про закриття провадження в справі за обставин, визначених у ст. 247 КУпАП, а саме відсутності в діях ОСОБА_2 події і складу адміністративного правопорушення не виносилось.

Рішення про відкриття провадження в справі про притягнення його до відповідальності за спричинення ДТП (ст. 124 КупАП) жодним уповноваженим органом не приймалось, а також відсутнє судове чи будь-яке інше рішення про визнання його винним у вчиненні такого правопорушення.

Вважає необґрунтованою позицію судів при розгляді адміністративної справи №466/64/21 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та закриття провадження у справі у зв`язку і відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, адже усі матеріали справи в їх сукупності свідчать про протилежне, а клопотання його, ОСОБА_3 , про призначення експертизи пошкоджень транспортних засобів судами залишено поза увагою та експертизу на підтвердження об`єктивності висновків розгляду справи уповноваженими особами поліції призначено не було.

Керуючись принципами справедливості та добросовісності, вважає позовну вимогу про стягнення коштів підставною в частині стягнення таких з відповідача ОСОБА_2 , як особи, яка об`єктивно винна в ДТП та яка безпідставно отримала кошти для відшкодування ремонту її автомобіля.

27 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_3 подав відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому зіслався на обставини, які викладені у відзиві на позовну заяву

ОСОБА_1 судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позов підтримала, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Буловчак В.І. проти задоволення позову заперечив, зіславшись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання жодного разу не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку та у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Буловчака В.І., з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ч.ч.4-6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження тощо.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 10 грудня 2020 року о 23.40 год. по вул. Замарстинівській, 118 у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобілів «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 та «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_3 .

Внаслідок цієї ДТП автомобіль «Nissan Versa Note» отримав механічні пошкодження, а також механічні пошкодження отримав автомобіль «Toyota Corolla».

На момент вищевказаної ДТП власником автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 була позивач ОСОБА_1 .

Після зазначеної ДТП водій автомобіля марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 залишив місце ДТП, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_7 після ДТП залишилась на місці події та викликала працівників патрульної поліції УПП у Львівській області ДПП, які, прибувши на місце ДТП склали відповідний рапорт, оформили схему місця ДТП та відібрали пояснення в ОСОБА_7

23 грудня 2020 року інспектором ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП Голодригою В.Я. було відібрано в ОСОБА_3 пояснення щодо обставин вищевказаної ДТП, яка мала місце 10 грудня 2020 року о 23.40 год. по вул. Замарстинівській, 118 у м. Львові та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №105261 про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

24 грудня 2020 року інспектором ВРОМ ДТП УПП у Львівській області ДПП Голодригою В.Я. також складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №105262 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В подальшому матеріали справ щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про вчинення зазначених адміністративних правопорушень були скеровані на розгляд Шевченківського районного суду м. Львова.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2021 року у справі №466/92/21 ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу доход держави в розмірі 15 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255,00 грн., а також стягнуто судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Зазначена постанова ОСОБА_3 не оскаржувалась та набрала законної сили.

Крім цього, постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2021 року в справі №466/64/21 провадження по справі про адміністративне правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП щодо відповідача ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю у її діях складу та події адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржувалась в апеляційному порядку ОСОБА_3 , як потерпілим, та постановою Львівського апеляційного суду від 07 травня 2021 року була залишена без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - без задоволення.

З матеріалів №466/64/21 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ознаками ст.124 КУпАП, зокрема, убачається, що ОСОБА_3 , як потерпілий, на розгляд цієї справи в суд не з`явився та через канцелярію суду подав письмове пояснення щодо обставин ДТП. При розгляді цієї справи в суді ОСОБА_2 свою винуватість у вчиненні адміністративного, передбаченого ст. 124 КУпАП заперечувала та пояснила, що Правил дорожнього руху вона не порушувала. Вона дійсно мала намір перелаштуватись з правої смуги руху в ліву смугу, включила поворот, однак в цей момент в неї на великій швидкості в`їхала машина зліва. Після зіткнення її автомобіль «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , ще знаходився на правій смузі. Вийшовши з машини вона побачила,. як з автомобіля «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , вийшов нетверезий чоловік, який зазначив, що дуже поспішає, готовий відшкодувати збитки та залишив місце ДТП.

Залишаючи без змін вищевказану постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 03 лютого 2021 року у справі №466/64/21, якою провадження у справі щодо ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, Львівський апеляційний суд в своїй постанові від 07 травня 2021 року, поряд з іншим, зазначив: «Як вбачається з наявної в матеріалах справи схеми місця ДТП, транспортний засіб «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться на правій смузі руху. Доказів, що ОСОБА_2 перелаштовувалась на ліву смугу руху з виїздом неї, в результаті чого відбулось зіткнення, матеріали справи не містять.».

Зазначені обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Буловчака В.І., оглянутими в судовому засіданні матеріалами справи №466/92/21 про вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, справи №466/64/21 про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та іншими доказами по справі.

Судом також встановлено, що на момент ДТП автомобіль марки «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_2 , належав позивачу ОСОБА_1 .

При цьому, не будучи учасником ДТП, 17 грудня 2020 року вона, як власник транспортного засобу, який зі слів відповідача ОСОБА_2 спричинив 10 грудня 2020 року ДТП, передала останній грошові кошти в розмірі 25 480,00 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень) в рахунок погашення вартості відновлювального ремонту (запчастини + робота) належного ОСОБА_2 «Nissan Versa Note», д.н.з. НОМЕР_1 .

Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 вказаної грошової суми підтверджується розпискою від 17 грудня 2020 року, копія якої долучена до матеріалів справи, та ця обставина ніким з учасників процесу не оспорювалась.

Крім цього, судом встановлено, що в липні 2021 року позивачем ОСОБА_1 було пред`явлено в Шевченківський районний суд м. Львова позов до відповідача ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року у справі №466/6366/21, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, в задоволенні вищевказанного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Зі змісту судових рішень першої та апеляційної інстанцій випливає, що позивачем ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту, що положення ст.1212 ЦК України застосуванню до таких правовідносин не підлягають.

Як зазначено в постанові Львівського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року «за позивачкою ОСОБА_1 , як особою, яка відшкодувала шкоду, завдану в ДТП іншою особою ( ОСОБА_3 ), досі зберігається право зворотної вимоги (регресу)до винної особи ( ОСОБА_3 ) у розмірі виплаченого нею потерпілій в ДТП ОСОБА_2 відшкодування (частина 1 статті 1 ЦК України)».

Приписами ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами п. 4 вищевказаної постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не була учасником ДТП, що мала місце 10 грудня 2020 року, в розумінні вищенаведених положень вона не є особою, на яку покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. Такий обов`язок в розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України покладається на особу, яка таку шкоду завдала.

В даному випадку таку шкоду мав би відшкодувати відповідач ОСОБА_3 , а позивач ОСОБА_1 , яка відшкодувала ОСОБА_2 шкоду в розмірі 25 480,00 грн., має право зворотної вимоги до нього, тобто до ОСОБА_3 .

Що стосуються вимог стосується вимог позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,000 грн., то суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також в постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Позивач ОСОБА_1 обгрунтовує завдану їй моральну шкоду тим, що починаючи з 10 грудня 2020 року та до даного часу, вона, не будучи учасником ДТП та фактично не маючи до цих обставин та подій жодного відношення, окрім того, що неправомірно понесла матеріальні втрати, постійно піддається моральному тиску з боку учасників ДТП та їх родичів. Такий тиск зумовлений безпідставним постійним втягненням її у вирішення спорів та суперечок між відповідачами, їхніми дзвінками, вимогами, претензіями тощо. Душевних страждань завдає їй також факт неможливості протягом такого великого проміжку часу повернути свої кошти, постійні виклики у судові засідання, які не дають ефективних результатів у відновленні її порушеного права та попри це вимагають додаткових затрат у вигляді оплати судових витрат.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 в сумі 5 000 грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в порядку зворотної вимоги (регресу) 25 480,00 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят гривень) та 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) витрат по оплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір судовий збір в доход держави в розмірі 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2023 року.

Суддя В. І. Кавацюк