ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7301/23 Справа № 188/1342/22 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи доводи позовної заяви, посилався на те, що 6 жовтня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 , у шлюбі народилася дитина: ОСОБА_3 . З квітня 2022 року подружжя спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб не припинено. Під час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти автомобіль марки Mitsubichi модель Galant номер кузова НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , згідно якого відповідач отримала на автомобіль право власності 02 липня 2020 року тобто під час перебування з позивачем у шлюбі. Оскільки у позивача з відповідачем не було шлюбного договору, автомобіль купувався під час шлюбу за спільні кошти, позивач вважає, даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач почала вимагати повернути спільний автомобіль, посилаючись, що в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 відповідач зазначена як власник автомобіля, але позивач вважає, що має таке саме право на даний автомобіль, оскільки автомобіль набувався за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, тому позивач звернувся до суду (а.с.2-5).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку спільного майна подружжя відмовлено (а.с.52-53).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову (а.с.61-63).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_4 від 06.10.2007 року підтверджується факт укладення шлюбу між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 підтверджується, 02.07.2020 року відповідач, ОСОБА_2 , є власником автомобіля марки Mitsubichi модель Galant номер кузова НОМЕР_1 , чорного кольору, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Сторонами не надано доказів про розірвання шлюбу і зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Відповідно до свідоцтва про шлюб транспортний засіб придбаний під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до Звіту №1229-10-22 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля Mitsubichi Galant реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість транспортного засобу складає 170123.35 грн.

Судом встановлено, право власності позивача на 1/2 частину автомобіля не оспорюється та законодавчо вже визначено ч.1 ст.63 СК України.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд 1 інстанції виходив із того, що вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля не підлягає задоволенню, так як позивач володіє нею на підставі положень ст.63 СК України, що не оспорюється сторонами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 Сімейного кодексу України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.61 СК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).

Отже, закон передбачає презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яке набуте ними під час шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в Постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 по справі № 372/504/17 у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс 17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Установивши, що спірний автомобіль набутий сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що право власності позивача на 1/2 частину автомобіля не оспорюється та законодавчо вже визначено ч.1 ст.63 СК України.

Сторонами не заявлено вимог про поділ майна, а суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля не підлягає задоволенню, так як позивач володіє нею на підставі положень ст.63 СК України.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідачка має намір відібрати у позивача автомобіль, не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки районного суду, який їх обґрунтовано спростував.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: