Справа № 2-2116/11
Провадження № 6/461/255/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Сливка І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно право користування яким мають неповнолітні діти, -
В С Т А Н О В И В :
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. звернувся до суду з поданням, в якому просить суд вирішити питання про звернення стягнення на нерухоме майно, в якому зареєстровані діти а саме: : квартира, реєстраційний номер 2072823, місце знаходження: АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв. м., житлова площа 32,6 кв. м.
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. подав до суду заяву, в якій просив подання задовольнити з підстав, викладених у ньому, та здійснювати розгляд справи без його участі.
Представник заінтересованої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька фінансова компанія" надіслав до суду письмове пояснення про те, що боржниці ОСОБА_2 , відомо про виконавче провадження ВП №71776962 з примусового виконання виконавчого листа виданого на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2011 року у цивільній справі №2-2116/11, оскільки нею оскаржувалася постанова про відкриття цього виконавчого провадження. Крім того, звертає увагу суду на те, що квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці з 2008 року. Іпотекодержателем квартири є стягувач - ТОВ «Галицька фінансова компанія» і дозволу на реєстрацію неповнолітніх дітей, які не є дітьми боржниці, ні первісний, ні чинний кредитор не надавали. Вказує на те, що неповнолітні діти там не проживають і ніколи не проживали, оскільки дана квартира використовується як нежитлове приміщення (кафе-бар) ще з 2008 року. Просить розгляд подання проводити без їхньої участі; подання підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Перевіривши матеріали подання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. перебуває виконавче провадження № 71776962 з примусового виконання виконавчого листа №2-2116/11 від 24.12.2014 року, що видав Галицький районний суд м. Львова, про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТзОВ "Тиверія" солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "СЕБ Банк" 8654574 гривень 19 копійок заборгованості, 1700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.
09.05.2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
ОСОБА_2 відомо про виконавче провадження ВП №71776962 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 червня 2011 року у цивільній справі №2-2116/11, оскільки нею оскаржувалася постанова про відкриття цього виконавчого провадження.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.07.2023 року №461/4355/23 (суддя Стрельбицький В.В.) у задоволенні скарги відмовлено.
У ході проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника ОСОБА_2 відсутні кошти для повернення коштів стягувачу.
Крім цього, встановлено, що за боржником обліковується нерухоме майно, а саме: квартира, реєстраційний номер 2072823, місце знаходження: АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв. м., житлова площа 32,6 кв. м.
07 липня 2023 року приватний виконавець звернувся до Центру надання адміністративних послуг з вимогою надати інформацію про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 .
21 липня 2023 року приватний виконавець звернувся до органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації з проханням розглянути питання про примусову реалізацію житла, право користування яким мають малолітні діти, та прийняти відповідне рішення про надання дозволу на примусову реалізацію квартири, реєстраційний номер 2072823, місце знаходження: АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв.м., житлова площа 32,6 кв.м.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що з 2008 року квартира АДРЕСА_2 перебуває в іпотеці.
Іпотекодержателем квартири є стягувач - ТОВ «Галицька фінансова компанія».
Разом з цим, при виході за адресою, вказаною у виконавчому документі, встановлено, що дана квартира є переобладнана та використовується як кафе під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », про що складено відповідний акт приватного виконавця від 15.08.2023 року.
При цьому, ні первісний, ні чинний кредитор не надавали дозволу на реєстрацію неповнолітніх дітей, які там не проживають і ніколи не проживали, оскільки дана квартира використовується як нежитлове приміщення (кафе-бар) ще з 2008 року.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії
Згідно із ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), Корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частинами 3 та 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна.
З наведеного вбачається, що передача на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, без дозволу органу опіки та піклування або відповідного рішення суду є неможливою.
Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, при цьому зацікавленою особою виступає є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Разом з тим, стягувач не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. В свою чергу боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. В той же час, чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку.
Разом із тим, виконавець, в силу приписів частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.
Таким чином, на думку Великої Палати Верховного Суду державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.
У випадку відмови органу опіки та піклування виконавець, з метою виконання судового рішення та забезпечення дотриманням прав дітей, повинен звернутися до суду.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.
Відповідно до частин першої - третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.
Пункт 1 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Під час розгляду подання, суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні: чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення: чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання: чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання: яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що приватний виконавець зобов`язаний вживати всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», для виконання виконавчого листа, з огляду на те, що добровільно боржник заборгованість не сплачує, іншого майна, на яке можна звернути стягнення у боржника не виявлено, при цьому встановлено, що діти не проживають за вказаною адресою, оскільки дана квартира є переобладнана та використовується як кафе, суд приходить до висновку про наявність підстави для задоволення подання.
Керуючись ст.ст.18, 258, 260 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -
подання задовольнити.
Звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, реєстраційний номер 2072823, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м, житлова площа 32,6 кв. м, з метою виконання виконавчого листа №2-2116/11 від 24.12.2014 року в межах ВП № 71776962
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Волоско І.Р.