№ 566/749/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року смт.Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді Феськова П.В.

при секретарі: Подолець Ю.В.,

за участю: представника позивача адвоката Ліпкевича І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в смт.Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Млинівський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Млинівський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис №8949 від 23.02.2021 про стягнення з неї на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості, що виникла за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВІЛІННЯ АКТИВАМИ» на підставі Договору факторингу №250121ФК від 25.01.2021р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №25/01/21 від 25.01.2021 р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» на підставі Договору факторингу № 26032019 від 26.03.2019 р. відступлено право вимоги за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 у розмірі 14436,28 гривень.

Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №8949 від 23.02.2021 про стягнення з неї боргу на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в розмірі 14436,28 гривень та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, зокрема по оплаті судового збору за подання позовної заяви, а також судові витрати за надання правничої допомоги.

Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Ліпкевич І.В. вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача - ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. №8949 від 23.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»в розмірі 14436,28 гривень. В зв`язку з цим просить у відповідності до ст.142 ЦПК України стягнути з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь позивача50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Окрім того звернувся з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України з 8000 гривень до 2850 гривень, враховуючи, що сума та вид виконаної роботи адвоката є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. (а.с.48)

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та представник Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїв судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с.106,107)

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 23.02.2021 вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №8949 про стягнення з ОСОБА_1 на користь «ФІНПРОМ МАРКЕТ», боргу за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВІЛІННЯ АКТИВАМИ» на підставі Договору факторингу №250121ФК від 25.01.2021р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №25/01/21 від 25.01.2021 р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» на підставі Договору факторингу № 26032019 від 26.03.2019 р. відступлено право вимоги за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 на загальну суму 14436,28 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. (а.с.10)

Державним виконавцем Млинівського районного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Вікторуком В.О. на підставі вказаного виконавчого напису винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №65727503 від 09.06.2021 року. (а.с.12)

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це - нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

З тексту оспорюваного виконавчого напису № 8949 від 23.02.2022 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. (а.с.10)

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 (надалі - Постанова №662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року без змін, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених устатті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п.1 та п.2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному віснику України 21 березня 2017 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, за відсутності підстав для такого перегляду.

Відтак, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Остапенко Є.М. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивачки визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу подано до суду копію договору про надання правничої допомоги від 10 липня 2023 року, копію додатка №1 до Договору про надання правової допомоги від 14 серпня 2023 року та копію акта №1 приймання-передачу наданих послуг від 14 серпня 2023 року, копію квитанції від 14.08.2023 року. (а.с.38-44)

Згідно вказаного вище акта, надані адвокатом послуги включають в себе попереднє опрацювання матеріалів, збирання письмових доказів, підготовка позовної заяви. (а.с.42)

Аналізуючи докази, надані стороною позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат обгрунтований та доведений належними доказами, тому з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5600 гривень.

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 536,80 гривень.

Керуючись статтями 15,16,18, 1054 ЦК України, ч.1 ст. 49, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», статтями 12, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Млинівський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 23 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем та зареєстрованим у реєстрі №8949 про звернення стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості, що виникла за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року, право вимоги по якому було відступлено ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВІЛІННЯ АКТИВАМИ» на підставі Договору факторингу №250121ФК від 25.01.2021р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №25/01/21 від 25.01.2021 р., якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» на підставі Договору факторингу № 26032019 від 26.03.2019 р. відступлено право вимоги за Кредитним договором № від 13 вересня 2018 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 у розмірі 14436,28 гривень, таким, що не підлягає виконанню

Стягнути з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (юридична адреса:м.Ірпінь вул.М.Стельмаха,9а, офіс 204 Київської області, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ТзОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (юридична адреса:м.Ірпінь вул.М.Стельмаха,9а, офіс 204 Київської області, ) на користь ОСОБА_1 5600 (п`ять тисяч шістсот) гривень 00 копійок витрат на правничу допомогу.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительці АДРЕСА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № від 10.07.2023 року, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02.11.2023 року.

Суддя П.В.Феськов