Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2023 Справа №607/9954/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., представника позивача адвоката Будза Т.В., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 06 вересня 2003 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року у справі № 607/6390/22 шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя, а саме 16 лютого 2008 року сторонами за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., право власності на яку було оформлено за ОСОБА_3 . Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить визнати за нею право власності на ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Ухвалою судді від 08 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представник позивача адвокат Будз Т.В. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в ньому.

Представник відповідача адвокат Матвійчук В.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав, щодо стягнення судових витрат заперечив.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2003 року, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 червня 2022 року у справі № 607/6390/22.

16 лютого 2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (Продавці) та ОСОБА_3 (Покупець) уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, Середою І.А., зареєстрований в реєстрі за № 1533, відповідно до п. 1 якого продавці продали, а покупець купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 65,5 кв.м., житлова 37,7 кв.м.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 334440998 від 02 червня 2023 року, трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу серії ВКЕ № 760987 від 16 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., за реєстром № 1533.

Тобто, дане майно набуте відповідачем у власність під час спільного подружнього життя з ОСОБА_2 .

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, судом встановлено, що спірна трикімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м. (житлова площа 37,7 кв.м.), що розташована у АДРЕСА_2 , є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними по 1/2 частини.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення шляхом визнання за нею права власності на 1/2 ідеальну частину трикімнатної квартири, загальною площею 65,5 кв.м. (житлова площа 37,7 кв.м.), що розташована у АДРЕСА_2 , як на частку майна, нажитого подружжям за час шлюбу.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 263, 265, 268, 273, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст. 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Повне рішення суду виготовлено 29 вересня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк