Справа № 128/1304/23
Провадження № 22-ц/801/1971/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Фанда О. А.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 рокуСправа № 128/1304/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 128/1304/23 за апеляційною скаргою адвоката Куцого Р. А. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Файди О. А. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа-Гарант») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Позов мотивований тим, що 14 грудня 2019 року близько 01 год 30 хв по вул. Львівське шосе, в районі кафе «Зранку до ночі», відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю водія ОСОБА_2 , який керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушив правила дорожнього руху та створив аварійну ситуацію для автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , унаслідок чого останній виїхав на зустрічну смугу за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на паркан.

У результаті ДТП пасажирка автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002674 від 14 грудня 2019 року закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант».

08 січня 2020 року вона повідомила відповідача про настання страхового випадку та 06 липня 2022 року звернулася з заявою про виплату страхового відшкодування.

ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування не здійснило та не повідомило про прийняте рішення.

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила суд:

стягнути з ТДВ СК «Альфа Гарант» на її користь 25 038 грн моральної шкоди заподіяної унаслідок смерті ОСОБА_4 та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року позовні вимоги залишені без задоволення.

Рішення суду мотивоване тим, що:

порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

доказів того, що позивач зверталася до страхової компанії і їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування суду не надано;

позовні вимоги є передчасними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав невідповідності апеляційної скарги процесуальному закону та відсутності документів, що підтверджують повноваження адвоката Куцого Р. А.

21 вересня 2023 року на виконання вимог ухвали суду адвокатом Куцим Р. А. подано до суду ордер на надання правничої (правової допомоги) серії АВ № 1037385 від 19 грудня 2019 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. Інші недоліки апеляційної скарги заявником не виконано.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2023 року продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

27 вересня 2023 року на виконання вимог ухвали заявником подано апеляційну скаргу у новій редакції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з районного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року справу призначено до розгляду на 19 жовтня 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

відсутність доказів звернення позивачки до страхової та відмови у виплаті страхового відшкодування не є підставою для відмови у позові, оскільки рішенням Вінницького районного суду Вінницької області у справі № 128/1897/22 встановлено, що заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування направлялися чоловіком позивачки - ОСОБА_5 ;

суд першої інстанції не урахував, що позивачка в порядку кримінального провадження зверталась з позовною заявою до відповідача.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ СК «Альфа-Гарант» указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

право позивачки на отримання відшкодування завданої їй шкоди шляхом виконання страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до страховика заяви про здійснення страхової виплати;

позивачкою пропущено трирічний строк встановлений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для подання заяви про страхове відшкодування. Указаний строк є присічним і поновленню не підлягає;

позивачка не зверталася до товариства з заявою від свого імені про виплату страхового відшкодування та не заявляла таких вимог у кримінальному провадженні;

заявлений позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та не відповідає ціні позову та складності справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 14 грудня 2019 року близько 01 год 30 хв по вул. Львівське шосе, в районі кафе «Зранку до ночі», водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , грубо порушив правила дорожнього руху та створив аварійну ситуацію для автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , унаслідок чого останній виїхав на зустрічну смугу за межі проїзної частини де здійснив наїзд на паркан.

У результаті ДТП пасажирка автомобіля марки «Toyota Corolla», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002674 від 14 грудня 2019 року закрито на підставі пункту 10 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««ЗАЗ Lanos», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 5919225.

Страхова сума за полісом № АО 5919225 на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю складає 260 000 грн.

ОСОБА_1 є матір`ю померлої ОСОБА_4 .

08 січня 2020 року ОСОБА_5 звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП та 06 липня 2023 року з заявою про виплату страхового відшкодування.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з правовідносин стосовно відшкодування шкоди та ціна позову складає 25 038 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батька (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (стаття 1168 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі 1961-IV детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право отримання відшкодування) та страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, до МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) зроблено висновок, що:

«у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування».

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зроблено висновок, що:

«у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права».

У постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) висловила правову позицію про те, що:

«у разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження 14-95цс20) зроблено висновок, що:

«закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку».

Матеріалами справи встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 14 грудня 2019 року, а з позовом до суду позивачка звернулась у квітні 2023 року, тобто поза межами установленого законом трирічного строку.

При цьому до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування остання особисто не зверталась.

Доказів подання позивачкою цивільного позову до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної шкоди у межах кримінального провадження № 0002674 (справа № 127/23354/20) матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду, позивачка не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від її дій, та нею було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування.

Ба більше, під час розгляду справи позивачка не заявляла клопотання про визнання поважними причин пропущення строку звернення до відповідача з вимогою про виплату шкоди, завданої внаслідок ДТП та поновлення такого строку.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачкою пропущено строк звернення з вимогою про виплату страхового відшкодування до відповідача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Тому оскаржену постанову у цій частині слід змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але з інших мотивів, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції лише в частині викладення мотивів, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Куцого Р. А. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У іншій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК