РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4688/23

провадження у справі № 2/0285/976/23

30 жовтня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Помогаєва А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.В.,

представника відповідача Дем`янова І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Державний ощадний банк України", третя особа Звягельська державна нотаріальна контора Житомирської області, про зняття арешту з майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила припинити обтяження в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: заборону на відчуження нерухомого майна - будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер обтяження 3023604 від 28.03.2006, архівний номер НОМЕР_2 , архівна дата 28.09.1996, дата виникнення 19.03.1992, внутрішній № НОМЕР_3 .

В обгрунтування позову посилається на наступні обставини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Обтяження на об`єкт нерухомості накладено у 1992 році в інтересах відділення державного ощадного банку до того, як позивач набула на нього право власності.

Згідно відповіді АТ "Державний ощадний банк України" від 12.07.2023 запис про зазначене обтяження сформувався помилково при формуванні новогра реєстру, шляхом перенесення даних з попереднього реєстру, а тому не заперечує проти зняття заборони на відчуження зазначеного нерухоммого майна.

Скасування обтяження у позасудовому порядку на теперішній час є неможливим.

Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Посилався на те, що позов помилково пред`явлено до Територіального відокремленого безбалансового відділення №10005/057 АТ "Державний ощадний банк України", яке не є юридичною особою та не має будь-якого відношення до спірної заборони.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10-11).

Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження №3023604 від 28.03.2006, архівний номер 2648793ZІТОМІR4, архівна дата 28.09.1996, дата виникнення 19.03.1992, внутрішній № 61012Е3D2AED3D2B3241. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_1 .

З відповіді Звягельської державної нотаріальної контори на адресу ОСОБА_1 від 25.07.2023 встановлено, що спірне обтяження на нерухоме майно встановлено 19.03.1992 на підставі повідомлення особи, зареєстрованої як "НовВолинський сбербанк". (а.с.13).

Така інформація поза розумним сумнівом дозволяє дійти висновку, що ініціатором обтяження був підрозділ "Ощадного банку", який діяв на території м. Новограда-Волинського.

Наказом Українського Республіканського банку від 02.01.1992 року за № 2-К, у відповідності зі Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31.12.1991 року за № 4, «Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР», з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в «Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України».

Розпорядженням № 106/99-рп Президента України від 20.05.1999 року та постановою №876 Кабінету міністрів України від 21.05.1999 року, «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України» перетворено у відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

З вищенаведеного слідує, що АТ ««Державний ощадний банк України» з моменту утворення та на теперішній час є державним банком та правонаступником відповідного банку, в інтересах якого накладено заборону, що відповідачем не спростовано.

Посилання на правовий статус структурного підрозділу, який представник банку вважає неналежним відповідачем у справі, суд визнає необгрунтованим, оскільки відповідачем у справі є саме юридична особа АТ ««Державний ощадний банк України».

Зазначену позивачем у позовній заяві інформацію про Територіальне відокремлене безбалансове відділення №10005/057 суд сприймає як додаткове обгрунтування вибору підсудності відповідно до ч. 7 ст. 28 ЦПК України.

Пунктом 134 Глави 6 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом № 18/5 Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року, яка втратила чинність на підставі наказу № 20/5 Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року, передбачалось, що державний нотаріус за місцезнаходженням жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки накладає заборону їх відчуження:

1)за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позички на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку;

2)при посвідченні договору довічного утримання;

3)при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна;

4)в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вищезазначеної інструкції, державні нотаріальні контори під час накладання обтяження у вигляді заборони на відчуження майна на підставі повідомлення установи банку, у тому числі у 1993 році, виконували виключно функцію реєстратора, тому державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній справі.

Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що накладання та зняття заборон щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Пунктом 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Чинне на час виникнення спірної заборони законодавство передбачало реєстрацію заборон винятково на паперових носіях - в реєстрах для реєстрації заборон, з вчиненням відповідного запису в алфавітній книзі обліку заборон і арештів.

Станом на дату реєстрації обтяження заборони в реєстрі, правові, економічні, організаційні засади системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав визначались Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" N 1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон N 1952-IV).

З дати набрання чинності Законом №1952-IV, реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється виключно у випадках: 1) вчинення правочинів щодо нерухомого майна; 2) за заявою власника (володільця) нерухомого майна. При цьому, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Наказом Міністерства юстиції від 18.08.2004 N85/5 (далі - наказ Мін`юсту № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2004 року за № 1020/9619 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 1844/5 від 14.12.2012) "Про внесення змін та доповнень до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України" (із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №111/5 від 28.12.2006), з метою вдосконалення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, збереження та захисту даних, що містяться у ньому, підвищення рівня захисту майнових прав та інтересів громадян і юридичних осіб, а також профілактики злочинів проти власності, внесено зміни та доповнення до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованого в Мін`юсті 10.06.1999 за №364/3657, виклавши його в новій редакції, та затверджено Інструкцію про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктами 6, 7 наказу Мін`юсту від 18.08.2004 N85/5 установлено, що до припинення функціонування бази даних раніше створеного реєстру, у порядку, передбаченому пунктом 4 цього наказу, перевірка відсутності або наявності заборони відчуження та арештів об`єктів нерухомого майна здійснюється за допомогою баз даних раніше створеного та модернізованого реєстрів. Після повного перенесення бази даних раніше створеного реєстру до бази даних модернізованого реєстру державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України забезпечує довічне зберігання бази даних раніше створеного реєстру.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 09.06.1999 №31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.08.2004 року за №1020/9619, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони, арешти; видані витяги з Реєстру заборон (пункт 1.1).

Держателем Реєстру заборон є Міністерство юстиції України, яке розробляє організаційні, методологічні принципи ведення Реєстру заборон та забезпечує його функціонування (пункт 1.3).

Адміністратором Реєстру заборон є державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, що має повний доступ до електронної бази даних і відповідає за її технічне та технологічне створення та ведення, матеріально-технічне та технологічне забезпечення, за збереження і захист даних, що містяться в Реєстрі заборон (пункт 1.4).

Реєстраторами Реєстру заборон є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з Адміністратором і мають повний доступ до Реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії.

Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, посадових осіб виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; вносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон (пункт 1.5).

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що обмеження щодо нерухомого майна позивача продовжує діяти після спливу 30 років, незважаючи на відсутність відомостей про здійснення будь-яких дій, які б були направлені на забезпечення погашення боргу, відсутність вимог банку про погашення заборгованості, суд дійшов висновку, що наявна спірна заборона не пов`язана з реальним забезпеченням зобов`язання.

Зазначені обставити свідчать про відсутність заборгованості позивача, а заборона відчуження майна є суттєвим втручанням у здійснення права власності на належне їй майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, що є підставою зняття такої заборони.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Зняти обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: заборону на відчуження нерухомого майна, реєстраційний №3023604, зареєстровано 28.03.2006, архівний номер 2648793ZІТОМІR4, архівна дата 28.09.1996, дата виникнення 19.03.1992, внутрішній № 61012Е3D2AED3D2B3241, об`єкт обтяження - будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 01.11.2023.

Суддя А.В. Помогаєв