Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 336/5779/22

провадження № 61-11373св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Центр управління інформаційними технологіями»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року в складі судді Дацюк О. І. та на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року в складі колегії суддів Полякова О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до КП «Центр управління інформаційними технологіями» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що з 03 січня 2013 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» у комунальному підприємстві «Центр управління інформаційними технологіями».

Наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 03/01-08 від 01 серпня 2022 року на виконання рішення Запорізької міської ради від 12 липня 2022 року скорочено з 12 жовтня 2022 року посади структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів», зокрема, і посаду начальника диспетчерсько-ліфтової служби.

04 серпня 2022 року повідомлено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 12 жовтня 2022 року на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України. У повідомленні зазначено, що станом на 04 серпня 2022 року в КП «Центр управління інформаційними технологіями» відсутні вакантні посади, що відповідають кваліфікації ОСОБА_1 .

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звільненій з роботи з 12 жовтня 2022 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначає, що відповідач у порушення положень статті 49-2 КЗпП України під час попередження про звільнення не запропонував усі вакантні посади на підприємстві, зокрема, наявну вакантну посаду заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», яка відповідає його кваліфікації.

Крім того, позивач був головою первинної профспілкової організації КП «Центр управління інформаційними технологіями», у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 252 КЗпП України його могли звільнити лише за наявності на це попередньої згоди вищого профспілкового органу Запорізького обласного комітету профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Внаслідок незаконних дій відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними стражданнями через незаконне звільнення, підрив авторитету та ділової репутації.

За таких обставин ОСОБА_1 просив:

поновити його на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» в КП «Центр управління інформаційними технологіями»;

стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 07 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя позов ОСОБА_1 залишив без задоволення. Постановою від 11 липня 2023 року Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення; рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що в КП «Центр управління інформаційними технологіями» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників. Роботодавець дотримався процедури вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки, належним чином було отримано згоду профспілкової організації про наступне скорочення чисельності штату працівників.

Суди зазначили, що ОСОБА_1 вбачає порушення свого права при звільненні у тому, що йому не було запропоновано саме конкретну посаду заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», проте, чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підпадає під скорочення, усі наявні на підприємстві вакантні посади, а виключно ті, які відповідають професії та спеціалізації працівника.

Аргументи учасників справи

У липні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди:

не врахували, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо працевлаштування позивача, оскільки не запропонував йому всі вакантні посади, які були на підприємстві з моменту вручення йому повідомлення про скорочення посади та до моменту звільнення;

не звернули увагу, що у повідомленні про наступне вивільнення зазначено про відсутність вакантних посад, що відповідають кваліфікації ОСОБА_1 . Відповідач надав суду перелік вакантних посад на підприємстві від 04 серпня 2022 року, з яким позивача належним чином ознайомлено не було та який не містить у собі переліку усіх вакансій станом на 04 серпня 2022 року;

зробили необґрунтований висновок про те, що позивач не мав належної кваліфікації для відповідності посаді заступника директора - начальника підрозділу «Інформаці технології».

13 вересня 2023 року КП «Центр управління інформаційними технологіями» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених рішень суду першої та апеляційної інстанцій. Вказує, що суди зробили вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , адже звільнення позивача проведе з додержанням вимог трудового законодавства.

Рух справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 31 липня 2023 року касаційну скаргу позивача передано на розгляд судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 21 серпня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою; витребував з районного суду справу № 336/5779/22; надав учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

11 вересня 2023 року матеріали справи № 336/5779/22 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 21 вересня 2023 року Верховний Суд призначив справу до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

При перегляді в касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

В ухвалі від 21 серпня 2023 року Верховний Суд зазначив, що касаційна скарга містить підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що суди при вирішенні справи не застосували висновків викладених у постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 761/41149/16-ц, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 09 грудня 2021 року в справі № 646/2661/20, від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17, від 10 вересня 2018 року в справі № 487/6407/16-ц.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника диспетчерсько-ліфтової служби структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» у комунальному підприємстві «Центр управління інформаційними технологіями».

Наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 02/12-07 від 12 липня 2022 року на виконання рішення Запорізької міської ради від 12 липня 2022 року проведено зміни в організації виробництва та праці структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» шляхом виведення з 04 серпня 2022 року зі штатного розпису КП «ЦУІТ» структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів» та скорочення з 12 жовтня 2022 року відповідних посад, зокрема, і посади начальника диспетчерсько-ліфтової служби.

Наказом директора КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 03/01-08 від 01 серпня 2022 року на виконання рішення Запорізької міської ради від 12 липня 2022 року скорочено з 12 жовтня 2022 року посади структурного підрозділу «Муніципальна служба з технічного обслуговування системи диспетчеризації ліфтів», зокрема, і посаду начальника диспетчерсько-ліфтової служби.

04 серпня 2022 року повідомлено ОСОБА_1 про наступне звільнення з 12 жовтня 2022 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У повідомленні зазначено про відсутність на підприємстві вакантних посад, які б відповідали кваліфікації ОСОБА_1

04 серпня 2022 року начальник сектору з роботи з персоналом КП «Центр управління інформаційними технологіями» надав ОСОБА_1 перелік вакантних посад на підприємстві, який не містив посади заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології». Від підпису про ознайомлення із зазначеним переліком ОСОБА_1 відмовився, про що складено акт 04 серпня 2022 року про відмову від ознайомлення з пропозиціями вакантних посад.

Постановою президії Запорізької обласної організації профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення від 14 вересня 2022 року надано згоду на звільнення начальника диспетчерсько-ліфтової служби КП «Центр управління інформаційними технологіями» ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» № 175-к від 15 вересня 2022 року на посаду заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології» з 16 вересня 2022 року переведено начальника відділу системного адміністрування Лоїка В. А.

07 жовтня 2022 року підприємство надало позивачу пропозиції вакантних посад, від яких ОСОБА_1 відмовився.

Наказом КП «Центр управління інформаційними технологіями» від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звільненій з роботи у зв?язку з скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з 12 жовтня 2022 року.

Відповідно до довідки від 13 жовтня 2022 року, виданої КП «Центр управління інформаційними технологіями» на запит представника позивача, станом на 04 серпня 2022 року в КП «Центр управління інформаційними технологіями» були вакантні 15 посад, серед яких також вакантною була і посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології».

Позиція Верховного Суду

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частина шоста статті 43 Конституції України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення з підстав змін в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працює. Оскільки обов`язок працевлаштувати працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та/або існували на день звільнення за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, неодноразово підтримана Великою Палатою Верховного Суду та Касаційним цивільним судом (див. постанови Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, від 10 листопада 2022 року у справі №525/983/21 (провадження № 61-5659св22), а також від 29 січня 2020 року в справі № 761/41149/16-ц, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 09 грудня 2021 року в справі № 646/2661/20, від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17, від 10 вересня 2018 року в справі № 487/6407/16, на які заявник посилається у касаційній скарзі.

У справі, що переглядається:

при зверненні з позовом ОСОБА_1 вказував, що його звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП проведено із порушенням трудового законодавства, оскільки відповідач не запропонував йому усі наявні вакантні посади, за якими він міг продовжити працювати;

суди встановили, що 04 серпня 2022 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України та відсутність на підприємстві вакантних посад, які відповідають кваліфікації позивача;

аналіз матеріалів справи свідчить, що на запит представника позивача від 05 жовтня 2022 року роботодавець надав перелік наявних на підприємстві вакантних посад станом на 04 серпня 2022 року (15 вакансій), у якому зазначена посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології» (а. с. 15). При цьому перелік вакантних посад станом на 04 серпня 2022 року (15 вакансій) наданий суду без зазначення посади заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології» (а. с. 60). Відповідно до акту від 04 серпня 2022 року ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з переліком наявних на підприємстві вакантних посад від 04 серпня 2022 року (15 вакансій), у якому відсутня посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології». 15 вересня 2022 року на посаду заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології» переведено начальника відділу системного адміністрування Лоїка В. А.;

ОСОБА_1 під підпис ознайомлений із переліком вакантних посад (18 вакансій) в КП «Центр управління інформаційними технологіями» станом на 07 жовтня 2023 року, від яких позивач відмовився (а. с. 51). У вказаному переліку посада заступника директора-начальника підрозділу «Інформаційні технології» відсутня;

суди не звернули уваги на те, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду та/або існувала на день звільнення. Роботодавець не спростував доводи позивача про те, що станом на момент попередження позивача про звільнення (04 серпня 2022 року) була наявна вакантна посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суди виходили із того, що «чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підпадає під скорочення, усі наявні на підприємстві вакантні посади, а виключно ті, які відповідають професії та спеціалізації працівника». При цьому аргументи відповідача про те, що не запропонована позивачу посада заступника директора - начальника підрозділу «Інформаційні технології», на яку він міг претендувати, не відповідає кваліфікації ОСОБА_1 і саме з цих причин йому не пропонувалася, ні суд першої, ні апеляційної інстанції не перевірили, не надали їм оцінку та з огляду на встановлене не зробили висновків щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Сам по собі висновок апеляційного суду про те, що «позивач не мав належної кваліфікації для відповідності посаді заступника директора», без встановлення дійсних обставин про це, підтверджених відповідними доказами, без наведення мотивів та оцінки аргументів сторін щодо цих обставин є передчасним.

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного оскарження дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення прийняті без урахування висновків Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 761/41149/16-ц, від 06 травня 2020 року в справі № 487/2191/17, від 09 грудня 2021 року в справі № 646/2661/20, від 18 вересня 2018 року в справі № 800/538/17, від 10 вересня 2018 року в справі № 487/6407/16 та без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

У статті 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги позивача розподіл судових витрат за касаційний розгляд справи підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Із моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2023 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 11 липня 2023 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук