Справа № 350/1093/22
Провадження № 22-ц/4808/837/23
Головуючий у 1 інстанції Пулик М. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.,

секретаря Працун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 адвоката Романів Оксани Павлівни на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Пулика М.В. у селищі Рожнятів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 02 грудня 2020 року ухвалив стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за період з 19 жовтня 2020 року по 01 вересня 2022 року у розмірі 44 676 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем. Відповідач у судовому порядку зазначений розрахунок не оскаржив.

Посилаючись на вимоги статті 196 СК України, яка передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 щодо порядку обчислення неустойки (пені), позивачка вважала, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за період з 19 жовтня 2020 року по 01 вересня 2022 року у розмірі 44 676 грн.

Просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 19 жовтня 2020 року по 01 вересня 2022 року в розмірі 44 676 грн, а також понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області рішенням від 20 квітня 2023 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо несплати заборгованості по аліментах, оскільки така заборгованість виникла з незалежних від нього причин. Так, суд встановив, що відповідач перебував за межами України, 26 червня 2021 року державний виконавець надіслав йому повідомлення у застосунок «Viber» про розмір заборгованості та про необхідність її сплати і уже в середині липня ОСОБА_2 перерахував всю суму заборгованості по аліментах, які в подальшому сплачуються ним своєчасно.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Романів О.П. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянтки вказує на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що відповідачу було достовірно відомо про присуджену судом суму аліментів, яка підлягала сплаті на користь ОСОБА_1 , оскільки він брав участь у розгляді справи про стягнення із нього аліментів на утримання дітей. Доказів того, що заборгованість по аліментах виникла з незалежних від відповідача обставин, останній не надав та такі судом не встановлено.

Зазначає, що за період з 19 жовтня 2020 року по 16 липня 2021 року сукупна заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей становила 44 676 грн. Відповідно, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів за період з 19 жовтня 2020 року по 16 липня 2021 року 120 635,65 грн: (2 096*1%*271) + (5 000*1%*258) + (5 000*1%*228) + (5 000*1%*197) + (5 000*1%*169) + (5 000*1%*138) + (5 000*1%*108) + (5 000*1%*77) + (5 000*1%*47) + (5 000*1%*16) + (5 000*1%*0). Однак, враховуючи, що сума неустойки (пені) не може перевищувати загальний розмір заборгованості по аліментах, представник апелянтки вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 44 676 грн пені.

Просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судове засідання сторони не з`явилися.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження батьками дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі (а.с. 5, 6).

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2020 року, що набрало законної сили 09 березня 2021 року, підлягали стягненню з відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, 06 квітня 2021 року видано виконавчий лист (а.с. 8).

Виконавче провадження про примусове виконання рішення суду відкрито за заявою представника стягувача 12 квітня 2021 року (а.с. 9).

Як вбачається з розрахунку, складеного старшим державним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВС Волощуком В.М. (а.с. 12, 118) з жовтня 2020 року по липень 2021 року аліменти відповідачем не сплачувалися.

У липні 2021 року, відповідач розпочав погашення в сумі 57 286,43 грн, у жовтні 2021 року 15 075,38 грн, у січні 2022 року 15 075,38 грн, у травні 2022 року 15 000,00 грн, у серпні 2022 року 15 004,00 грн та у вересні 2022 року 15 000 грн.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2020 року зобов`язаний був сплачувати аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

З розрахунку заборгованості, складеного старшим державним виконавцем Рожнятівського районного відділу ДВС Волощуком В.М. (а.с. 118) вбачається, що за період із жовтня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів в сумі 47 096 грн.

Погашення заборгованості відповідач розпочав у липні 2021 року, після відкриття виконавчого провадження, та періодично сплачував і у вересні 2022 року заборгованість уже була відсутня.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що в кінцевому результаті відповідач повністю погасив борг по аліментах, тому підстави для стягнення пені відсутні. Заборгованість по аліментах виникла з незалежних від нього причин, що також свідчить про відсутність в нього умислу на ухилення від сплати заборгованості по аліментах.

Проте такий висновок помилковий, оскільки виходячи зі змісту норми статті 196 СК України та наведених роз`яснень Верховного Суду, пеня підлягає нарахуванню за місяці, протягом яких аліменти повинні були сплачуватися, однак фактично сплата не проводилася. Періодом нарахування пені є місяць, в якому не проведено оплату, до часу сплати чи часткової сплати. В спірному випадку, мали місце місяці, коли аліменти не сплачувалися чи сплачувалися частково і наявні були підстави для нарахування пені.

Зокрема, з наведеного розрахунку видно, що протягом ряду місяців, як то з жовтня 2020 року по липень 2021 року сплата аліментів відповідачем не здійснювалася. Перша сплата була здійснена 16 липня 2021 року в сумі 57 286,43 грн. Таким чином, за цей період слід рахувати пеню за місяці несплати з врахуванням проведеної проплати з часу її здійснення із відповідним зарахуванням.

При розрахунку суми неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів слід враховувати несплату за період з 19 жовтня 2020 року (виходячи з фактично несплачених сум) по 16 липня 2021 року і вона буде складатися з сум: (2 096*1%*271) + (5 000*1%*258) + (5 000*1%*228) + (5 000*1%*197) + (5 000*1%*169) + (5 000*1%*138) + (5 000*1%*108) + (5 000*1%*77) + (5 000*1%*47) + (5 000*1%*16) + (5 000*1%*0) = 67 580 грн.

Оскільки навіть за наведений проміжок часу ця сума становитиме 68 580 грн, що є більше розміру заборгованості по аліментах і розрахунок апелянта, враховуючи наведене, є правильним. Але, зважаючи на обсяг вимог позивача, яка просить стягнути 44 676,00 грн, то стягненню підлягає ця сума.

Таким чином, можна констатувати, що доводи скарги про несвоєчасну сплату аліментів, як підстави для нарахування пені за місяці несплати та визначений апелянтом розмір є обґрунтованими.

Посилання суду щодо відсутності вини відповідача та незнання ним про існування рішення спростовуються матеріалами справи № 350/1538/20, що витребувана та оглянута апеляційним судом. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи № 350/1538/20, у справі 02 грудня 2020 року було ухвалено заочне рішення. Проте вже 28 грудня 2020 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення, в якій зокрема зазначив, що прибув в Україну 30 листопада 2020 року, однак перебував на карантині та не міг з`явитися до суду 02 грудня 2020 року. Тобто останньому було відомо про розгляд справи і він знав, що 02 грудня 2020 року було ухвалено рішення. Тому висновок суду щодо наявності обставин, які виключають його вину не достатньо обґрунтований, оскільки відповідач знав про розгляд справи та, будучи учасником справи і маючи допомогу адвоката, мав належно використовувати свої права та цікавитися розглядом справи. Клопотання щодо зменшення розміру пені відповідачем не подавалося.

Враховуючи, що позивач просила про стягнення витрат на правову допомогу і така є документально підтвердженою, стягненню з відповідача підлягає 5 000 грн. Зокрема, позивачем представлено ордер на надання правової допомоги, Акт наданих юридичних послуг від 09 серпня 2022 року, попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, додаткову угоду до договору про правову допомогу від 09 серпня 2022 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 26 серпня 2022 року на суму 5 000 грн. Клопотання щодо не співмірності понесених витрат стороною відповідача не подавалося.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Романів Оксани Павлівнизадоволити. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 44 676 грн, та понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави992,40 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 488,60 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.О. Максюта