РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023

Справа № 331/1335/23

Провадження № 2/331/843/2023

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Петрової А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення до житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 24.02.2023 року звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення до житлового приміщення, в якому вказує, що з відповідачкою ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2014 року шлюб було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності : 91/200 часток- ОСОБА_1 , 37/200 його колишній дружині - ОСОБА_2 , згідно рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2019 року, 9/25 часток квартири - ОСОБА_3 згідно договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом ЗМНО Любіченковським О.Н. 14.12.2006 р.№2424. Після розірвання шлюбу відповідачка чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, змінила вхідні замки, ключа йому не дає - внаслідок чого він не може потрапити до свого житла. Відповідачка має інше житло - АДРЕСА_2 , де зараз і проживає, а спірну квартиру періодично здає стороннім особам. Таким чином він позбавлений можливості користуватися належним йому на праві власності житловим приміщенням, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди. Прохає суд, усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 передати йому ключі від спірної квартири АДРЕСА_1 .

20.03.2023 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя , після усунення позивачем недоліків, відкрито позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

21.03.2023 року від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в якому вона вказала , що позовна заява не відповідає дійсності.

3.07.2023 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Луньова Л.В. на позовних вимогах наполягали прохали суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність./а.с.33/.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася з невідомих суду причин, належним чином повідомлялася про слухання справи у судовому порядку, про причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши позивача та його представника, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази надані сторонами та заперечення , вважає що позов підлягає задоволенню з наступних обставин.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.08.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано./а.с.3/.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру реєстр заборон власності на нерухоме майно - Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності : 91/200 часток - ОСОБА_1 , 37/200 - ОСОБА_2 , згідно рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.08.2019 року, 9/25 часток квартири - ОСОБА_3 згідно договору дарування, посвідченому приватним нотаріусом ЗМНО Любіченковським О.Н. 14.12.2006 р.№2424./а.с.53-56/.

29.10.2022 року позивач направив ОСОБА_2 повідомлення про можливість доступа до квартири та передати ключі від цієї квартири/а.с.11-12/.

У судовому засіданні встановлено , що позивач неодноразово звертався до відділу поліції в м.Запоріжжі по факту конфлікту зі співвласницею квартири ОСОБА_2 щодо вжиття заходів до відповідачки , яка не надає доступ йому до спірної квартири, на частину якої заявник має право власності. Ці звернення зареєстровані до ЄО №13383 від 3.10.2022 року, заява від 21.02.2023 року, звернення від 21.04.2023, заява від 17.05.2023 року зареєстрована ЄО №6777, заява від 3.07.2023 зареєстрована до журналу ЄО №6777 /а.с.22, 52,57,58,73 /.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Позивач суду пояснив, що в спірній квартирі постійно проживають люди, які орендують квартиру і договір оренди з ними укладає відповідачка без його згоди. В квартиру може зайти лише з працівниками поліції. На даний час проживає в квартирі матері, так як не має доступу до спірної квартири.

До матеріалів справи долучений договір оренди житла від 8.11.2022 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідно до якого, в квартирі АДРЕСА_1 будуть проживати 5 осіб./а.с.80-81/.

Судом встановлено, що між сторонами наявний тривалий конфлікт, який в позасудовому порядку не знайшов свого вирішення. ОСОБА_2 створює позивачу перешкоди у користуванні належним йому нерухомим майном, що в ході розгляду справи не було спростовано стороною відповідача.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Докази про те, що відповідачкою було надано доступ позивачу до спірної квартири з метою користування належною йому часткою в матеріалах справи відсутні.

В заяві ОСОБА_2 повідомила суд , що вона не перешкоджає в користуванні квартири, так як продає свою частку і позивач повинен звертатися до нових співвласників/а.с.45/, суд вважає ці доводи відповідачки є безпідставними, оскільки спростовуються поясненнями позивача про наявність конфліктної ситуації з приводу користування цим житлом та зверненням ОСОБА_1 до органів поліції з приводу протиправної поведінки ОСОБА_2 , яка полягала у ненаданні доступу до вищевказаної квартири. Докази того , що ОСОБА_2 продала свою частку у квартирі АДРЕСА_1 в матеріалах справи відсутні.

В заяві від 23.06.2023 року ОСОБА_2 вказала, що вона проживає в квартирі та займає усю площу квартири, бо їй невідомо ні хто власник, ні яку саме частку їй займати квартири, сплачує усі комунальні послуги/а.с.48/. Суд вважає, що вказаний факт суперечить позиції відповідачки про те, що ОСОБА_2 не чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою.

У судовому засіданні позивач пояснив, що відповідачці відомо , що він є співвласником квартири, так як це було встановлено 5.08.2019 року Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя у справі за позовом про поділ спільного майна подружжя/а.с.4/. Про порядок користування квартирою в добровільному порядку згоди не було між ними і до суду з позовом не зверталися.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 5.08.2019 року здійснено поділ спільного майна подружжя та виділено у власність ОСОБА_1 91/200 частини квартири АДРЕСА_1 /а.с.4/. На підставі рішення суду позивач зареєстрував своє право власності , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав/а.53/.

Отже, позивач у законний спосіб набув право власності на частку в спірному житлі, однак через протиправні дії відповідачки не може реалізувати свої правомочності власника щодо цього житла.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року).

З огляду на наведені норми права та фактичні обставини справи, суд вважає, що позивач, будучи співвласником спірного нерухомого майна, повинен мати вільний доступ до належного йому майна. Цей доступ не може бути обмежений, у тому числі іншим співвласником. Встановивши, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у користуванні та володінні належним йому майном, суд вважає за необхідне усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим приміщенням спірної квартири шляхом його вселення та зобов`язання ОСОБА_2 передати позивачу ключі від вхідних дверей квартири.

Крім того, відсутність у позивача ключів унеможливлює його вільний доступ до житла. Зобов`язання відповідача передати позивачу ключі відповідає способу захисту прав та інтересів ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд зауважує, що вселення особи у житло, яке належить їй та іншим співвласникам на праві спільної часткової власності, не є втручанням у право на повагу до житла цих осіб, оскільки є реалізацією права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 259, 263, 265, 273, 279, 352, 354,141, ст.ст.317,319,321,355,356,358,391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення до житлового приміщення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_1 , в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення до квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передати ОСОБА_1 ключі від спірної квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у дохід держави 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 10.10.2023 року.

Суддя Н.В.Фісун