РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 559/2943/22

Провадження № 22-ц/4815/1122/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дубенська районна державна адміністрація,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -

Служба у справах дітей Привільненської сільської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської областівід 24 липня 2023 року у складі судді Жуковської О. Ю, ухвалене в м. Дубно Рівненської області, повний текст рішення складено 28 липня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дубенської районної державної адміністрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Привільненської сільської ради про повернення дитини батькові. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що

в середині 2020 року з його боку була проявлена агресія до дитини в виховних цілях через крадіжку у школі. Через цей випадок судом відібрано сина у нього без позбавлення батьківських прав. На теперішній час він переглянув свою поведінку та ставлення до дитини, правильно оцінив критику та зрозумів, що немає підстав, які виправдовують агресивну поведінку до дитини. Син виражає свою волю бути з батьком, любить його та сумує. Не може приймати участі у його житті, оскільки з початком війни ОСОБА_2 виїхала з ним за кордон. Для сина за місцем його проживання у АДРЕСА_1 , створені всі умови. Він одружений, по місцю проживання характеризується задовільно, з часу відібрання сина до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Скарг на нього не надходило. Тому, вважає, що на даний час зникли обставини, які були підставою для відібрання сина, готовий піклуватися та виконувати свої обов`язки належним чином. Просив суд повернути йому на виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської областівід 24 липня 2023 рокуу задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі заперечує обставини того, що він не змінив свою поведінку та проявляв агресію до членів сім`ї, застосовував насильство до жінок упродовж життя. Додає, що такі висновки зробив суд із неправдивих пояснень ОСОБА_2 , яка не просто забрала в нього дитину, а цинічно викрала її з інтернату, куди та була поміщена після вилучення. Вказує, що суд не врахував, що його син ОСОБА_4 є інвалідом дитинства, страждає на психічні та поведінкові розлади здоров`я, виховувався в спеціалізованій школі, і в сукупності ці життєві обставини не дають йому можливості у повній мірі правильно усвідомлювати свої дії та керувати ними, атому покликання суду на те, що він висловив бажання не проживати із батьком, є суперечливими. Зазначає, що суд дав неправильну оцінку дистанційним поясненням його сина щодо того, що він не хоче проживати з батьком, і що на такі слова його напоумили бабуся та дядько, оскільки сам він не спроможний об`єктивно оцінювати життєві обставини. Наголошує, що саме він займався вихованням сина з дитинства, знає його особливості поведінки та може займатися його адекватним вихованням. Шкодує про вчинок, коли застосував до сина фізичну силу, переглянув свою поведінку і зв`язку з цим та усвідомив її винність та зробив правильні висновки. Переймається тим, що вихованням його сина займається його мати та брат інвалід, котрий страждає на невиліковну хворобу, і щодо поведінки якого мати неодноразово зверталася до правоохоронних органів, що в сукупності має негативну основу для виховання дитини. Стверджує, що має бажання і змогу оточити свого сина теплом, любов`ю та усім необхідним, доказом чого є висновки органу опіки і піклування про доцільність повернення дитини. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 (а.с.9).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16.03.2021 року відібрано без позбавлення батьківських прав малолітню дитину ОСОБА_3 від батька ОСОБА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 06.08.2021 року призначено бабусю по батьківській лінії ОСОБА_2 піклувальником над дитиною, позбавленою батьківського піклування - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що дитина ОСОБА_3 , його піклувальник ОСОБА_2 та її син ОСОБА_1 , який є дядьком дитини і який має інвалідність, під час дії воєнного стану в Україні виїхали до Республіки Чехія, де перебувають на даний час.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 стверджував, що бажає проживати зі своїм сином у с. Привільне Дубенського району Рівненської області, створив йому належні умови проживання та вважає, що проживання із батьком відповідатиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини, на підтвердження чого вказував на висновок органу опіки та піклування про доцільність повернення йому сина.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Привільненської сільської ради №02-27/36 від 05.01.2023, не заперечують про повернення малолітньої дитини ОСОБА_3 батькові ОСОБА_1 (а.с.47).

Згідно положень статті 7 СК України, статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами чотири-шість статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом дано помилкову оцінку свідченням його сина, отриманим дистанційними зв`язком, щодо того, що він не хоче проживати з батьком, і що на такі слова його напоумили брат та мати (тобто бабуся та дядько дитини).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Судом першої інстанції заслухано в дистанційному режимі дитину, ОСОБА_3 та встановлено з його особистих пояснень небажання проживати з батьком. Покликання позивача, викладені в апеляційній скарзі про те, що брат та мати намовили дитину так сказати, не доведені жодними доказами та спростовуються поясненням ОСОБА_4 , який досяг 16-річного віку та здатен критично сприймати дійсність, об`єктивно оцінювати свої життєві обставини, а відтак і самостійно вирішувати де і з ким йому краще проживати. Небажання 16-річного сина жити з батьком свідчить про відсутність налагоджених доброзичливих відносини між ними.

Покликання апелянта на те, що він переглянув свою поведінку у зв`язку з застосуванням щодо сина фізичного насильства, усвідомив її винність та зробив правильні висновки, апеляційним судом відхиляються як такі, що не підтверджені жодними доказами, які б свідчили, що батько подолав свою агресію, налагодив стосунки з сином і йому безпечно можна повернути дитину. Висновок органу опіки та піклування про доцільність повернення дитини батьку ґрунтується на факті наявності умов для проживання дитини з батьком, однак не висвітлює проблеми спілкування між ними та не може слугувати доказом достатнього забезпечення якнайкращих інтересів дитини, оскільки підставою вилучення дитини у батька були не неналежні житлово-побутові умови, а якраз агресивна поведінка щодо дитини, фізичне та психологічне насильство батька над дитиною, яка має інвалідність і є вразливою не лише в силу віку, а й стану здоров`я.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд бере до уваги, що апелянт, не будучи позбавленим батьківських прав, не бере участі в утриманні дитини; проживає із співмешканкою, яку син не знає, а його остання дружина з донькою залишила помешкання після агресивної поведінки чоловіка і не повернулась: при цьому, рідна мати позивача, яка є піклувальником неповнолітнього ОСОБА_4 , категорично заперечує, що її син перестав бути агресивним, оскільки проявляв агресію та застосовував насильство впродовж життя над нею та своїми жінками і заперечує проти повернення дитини сину.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, дають підстави для висновку про те, що оскільки дитина, зважаючи на дію в Україні з 24.02.2022 року правового режиму воєнного стану перебуває з піклувальником за кордоном і не бажає повертатися до батька, котрий, в свою чергу, не позбавлений батьківських прав відносно сина, а тому має можливість спілкування, виховання та утримання свого сина, налагодження і підтримання контакту з ним, та беручи до уваги якнайкраще забезпечення інтересів дитини, то повернення ОСОБА_3 батькові, ОСОБА_1 , суперечитиме інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської областівід 24 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.