Постанова

Іменем України

12 жовтня 2023 року

провадження №22-ц/824/7277/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року

та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2023 року

в складі судді Проць Т. В.

у цивільній справі №372/3942/22 Обухівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення додаткових витрат на дитину

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона понесла додаткові витрати на утримання їх спільної з ОСОБА_2 доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача половину від понесених нею додаткових витрат, а саме в розмірі 25 052 грн 50 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що після розірвання 11.09.2015 між нею та ОСОБА_2 шлюбу донька ОСОБА_3 залишилася проживати разом з нею. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19.12.2016 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки.

Вказувала, що донька навчається в Академічному ліцеї №3 на змішаній формі навчання (дистанційна та очна в класі). Для нормальної організації навчання доньки вона понесла додаткові витрати, які полягають в придбанні комп`ютерного планшету (IPAD 10.2 256, модель MK2N3, вартістю 32 372,00 грн, та принтеру (МФУ Xerox WorkCentre 3025 BI 3025V_BI (219484, 2194984)), вартістю 6 880,00 грн.

Наголошувала на тому, що придбання планшету та принтеру було неминучою та обов`язковою необхідністю задля отримання донькою загальної освіти, а також з урахуванням того, що попередній планшет, яким користувалася донька, вийшов з ладу та ремонту не підлягає.

Також позивачка посилалася на те, що доньці було проведено діагностику зору і лікарем видано рецепт на постійне носіння окулярів. На діагностику зору та придбання окулярів нею витрачено 10 852,00 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду від 21.02.2023, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, ухваленого без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення половини додаткових витрат на придбання планшету та принтеру, безпідставно взяв до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №520/12681/17, оскільки постанова касаційним судом постановлена в день запровадження карантину, тоді як саме в цей день і відбулося повноцінне запровадження дистанційного навчання у зв`язку з введенням на території України карантину, а в подальшому воєнного стану. Вважала, що за таких обставин, висновки Верховного Суду викладені в постанові від 12.03.2020 у справі №520/12681/17 не підлягають врахуванню при вирішенні даної справи.

Суд дійшов помилкового висновку і про відсутність підстав для стягнення додаткових витрат на здійснення діагностики зору та придбання окулярів, посилаючись на те, що такі витрати відносяться до базових та покриваються за рахунок стягнутих аліментів.

Суд не врахував, що у відповідності до вимог сімейного законодавства діагностика зору та придбання окулярів є особливими обставинами, викликаними хворобою, а тому ці витрати на дитину відносяться до додаткових.

За наведених обставин просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 21.02.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Не погодившись з додатковим рішення суду щодо розподілу судових витрат, позивачка також подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, є таким, що не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, а тому підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга на додаткове рішення обґрунтована тим, що суд в додатковому рішенні не навів аргументів щодо врахування чи не врахування клопотання позивача про зменшення розміру судових витрат, які були подані до суду 02.03.2023.

Вважала, що ігнорування судом клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу порушує її право, визначено ч. 1 ст. 43 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України.

Вказувала, що з наданих відповідачем документів, які на його думку підтверджують понесення витрат на правничу допомогу, вбачається, що гонорар встановлено у фіксованій сумі, а фактичний розрахунок - оплата здійснена за погодинну оплату (кількість наданих послуг), що суперечить нормам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду.

Звернула увагу, що Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.02.2023, наданий відповідачем, стосується Договору про надання правової допомоги №1 від 20.01.2023, тоді як до матеріалів справи долучено лише Договір про надання правової допомоги №1/23 від 20.01.2023. На думку ОСОБА_1 , таке свідчить, що Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.02.2023 не може бути належним доказом понесення відповідачем витрат на правову допомогу у даній справі.

Судом не взято до уваги, що відображена у наданих відповідачем доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Зокрема, зауважила, що послуга щодо вивчення та правового аналізу позовної заяви ОСОБА_1 та додатків до позову, поглинається такою послугою, як підготовка та складання відзиву на позовну заяву.

Резюмувала, що витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 в сумі 3 500,00 грн є неспівмірними в розумінні вимог ЦПК України, не відповідають принципу пропорційності та не доведені, а відтак не могли бути задоволені судом в повному обсязі.

Позивачка, належним чином повідомлена про розгляд її апеляційних скарг на рішення від 21.02.2023 та на додаткове рішення від 27.03.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання її представником ОСОБА_4 , яка підписувала та подавала апеляційні скарги, копії ухвал про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями (а. с. 154, 187).

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційних скарг позивачки на рішення від 21.02.2023 та на додаткове рішення від 27.03.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження разом з копіями апеляційних скарг, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями (а. с. 155, 188).

Заперечуючи проти апеляційної скарги на рішення суду, відповідач подав письмові пояснення. Вказував, що доводи апеляційної скарги щодо неправомірності висновків суду про те, що витрати на придбання планшету та принтеру не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України, є хибними та безпідставними, оскільки позивачка не надала жодного доказу, що такі витрати викликані саме особливими обставинами.

Також зазначив, що суд правильно вказав на те, що проходження дитиною діагностики зору та придбання окулярів покриваються за рахунок аліментних платежів, а тому не відносяться до додаткових витрат на дитину. Додав, що позивачка взагалі не повідомляла йому про необхідність діагностики зору у доньки, результатів такої діагностики, необхідності зміни окулярів, тощо.

Вважав, що за даних обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду від 21.02.2023 є необґрунтованою та такою, що не спростовує висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягає.

Крім того, заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду від 27.03.2023, відповідач подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що доводи скаржника щодо реальної домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару та повноцінного аналізу витрат на правову допомогу є безпідставними та надуманими.

Вказував, що є надуманими доводи скарги щодо недоведеності понесених відповідачем витрат на правову допомогу та їх неспівмірності, розумності, а також решта доводів є неспроможними, оскільки спростовуються матеріалами справи і по суті зводяться лише до незгоди з самим фактом стягнення цих витрат.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1 531,00 грн щомісячно, починаючи з 10.11.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 придбано планшет (Ipad 10.2 256 Gb), чохол, захисне скло на загальну суму 33 022,00 грн, що підтверджується чеком №985561, та принтер (МФУ Xerox WorkCentre 3025 BI 3025V_BI (219484, 2194984)), вартістю 6 880,00 грн, згідно товарного чеку №1593878 від 21.10.2022.

Згідно довідки №6 від 15.11.2022, виданої директором Академічного ліцею №3, ОСОБА_3 навчається в 10 класі Академічного ліцею №3 Обухівської міської ради Київської області зі змішаною формою навчання з 01.09.2022.

Також матеріалами справи підтверджується, що доньці сторін ОСОБА_3 у салон-магазині " Доктор Оптика " проведено діагностику зору та виявлено гостроту зору; виписано рецепт на окуляри. Вартість діагностики зору та придбання окулярів становить 10 852,00 грн.

Загальна сума вищевказаних витрат, здійснених позивачкою, становить 50 754,00 грн.

Відмовляючи в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання планшету та принтера, суд першої інстанції керувався правовим висновком Верховного Суду, який викладено в постанові від 12.03.2020 у справі №520/12681/17 та згідно якого не спричиняє обов'язок батьків брати участь в додаткових витратах на придбання планшета.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов без повного з'ясування обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки обставини справи, яка переглядалася Верховним Судом, та у даній справі, яка переглядається, є різними.

Дійсно, повноцінне запровадження дистанційного навчання для учнів загальноосвітніх шкіл та ліцеїв почалося вже після введення на території України карантину, а потім військового стану, а саме карантин на всій території України було введено з 12 березня 2020 року, а військовий стан на всій території України введено з 24 лютого 2022 року.

В свою чергу постанова Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №520/12681/17 постановлена саме в день запровадження карантину та до введення воєнного стану на всій території України, а отже висновки викладені в цій постанові касаційного суду без урахування обставин введення карантину та воєнного стану на всій території України, що в свою чергу зумовило введення дистанційного навчання в навчальних закладах.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.03.2020 у справі №520/12681/17 не можуть бути взяті до уваги та враховані при вирішенні даної справи, оскільки в ній судами встановлено інші відмінні обставини, ніж ті, що встановлені у справі, яка переглядається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання планшету, а тому рішення суду в цій частині у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання планшету, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що понесені нею витрати є додатковими витратами на дитину, які викликані особливими обставинами, половина з яких складає 25 377,00 грн та підлягає стягненню з відповідача. Зокрема, необхідність покупки комп'ютерного планшету позивачка обґрунтовувала тим, що на території України введено карантин та військовий стан, а тому більша частина навчання в загальноосвітніх школах та ліцеях проводиться за дистанційною формою навчання. Також звернула увагу, що придбання планшету є необхідним для забезпечення доньки сучасними гаджетами, завдяки яким вона змогла б отримувати освіту.

Колегія суддів частково погоджується з такими доводами позивачки, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Колегія суддів вважає, що є підстави для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачкою на придбання планшета Ipad 10.2 256 Gb, вартістю 21 802 грн, на придбання клавіатури до планшета, вартістю 4 442 грн та на придбання принтеру (МФУ Xerox WorkCentre 3025 BI 3025V_BI (219484, 2194984)), вартістю 6 880,00 грн, що разом становить суму 33 124 грн (21802+4442+6880).

Зокрема, запровадження в Україні дистанційної форми навчання є загальновідомим фактом і не потребує додаткового доказування.

Встановлено, що донька сторін навчаться в Академічному ліцеї №3 Обухівської міської ради Київської області і у зв`язку з запровадженням дистанційної форми навчання через пандемію COVID-19 та введення воєнного стану на всій території України з 24 лютого 2022 року, позивач змушена була придбати гаджет для дистанційного навчання.

Таким чином, оскільки витрати позивача в сумі 33 124 грн підтверджені відповідними доказами та були зумовлені забезпеченням отримання донькою сторін освіти в умовах погіршення епідеміологічної ситуації в Україні на захворюваність на COVID-19, а також з введенням воєнного стану на всій території України, що є особливими обставинами, згідно положень ст. 185 СК України, колегія суддів вважає, що відповідач повинен нести половину таких додаткових витрат на дитину, що становить 16 562 грн 00 коп. (33124:2).

Поруч з цим, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача половини понесених витрат позивачки на придбання гарантії на планшет на 2 роки, вартістю 3 280 грн; чохла для планшета, вартістю 1 749 грн; захисного скла з гарантією на відклеювання, вартістю 1 199 грн; європерехідника, вартістю 50 грн та гравіювання клавіатури, вартістю 500 грн, оскільки такі витрати позивачки не зумовлені особливими обставинами. Дійсно, придбання даних комплектуючих до планшета не є обов'язковим для забезпечення дитині дистанційного навчання. А відтак половина таких витрат не повинна покладатися на відповідача.

Отже, позов в частині стягнення додаткових витрат на придбання планшету підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на придбання планшету частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача половини фактично понесених позивачкою додаткових витрат на діагностику зору та придбання окулярів для доньки, з огляду на наступне.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи наявні результати функціонального дослідження зору ОСОБА_3 та лікаря на окуляри для ОСОБА_3 , видані в салон-магазині " Доктор Оптика ".

В матеріалах справи наявне замовлення №ОБ-о3-0009758 від 13.11.2022, з якого вбачається, що вартість діагностики зору становить 250,00 грн, а вартість окулярів в цілому становить 10 602,00 грн (а. с. 30).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, а саме із фотозображень, долучених відповідачем до відзиву на позовну заяву, що ОСОБА_6 перебуває в окулярах (а. с. 76).

Загальна вартість вищевказаних понесених позивачкою витрат на придбання окулярів для дитини становить 10 852,00 грн.

Вищевказані докази є належними доказами на підтвердження понесення позивачкою додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, як то необхідність придбання окулярів за рецептом лікаря. Зокрема, дані докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме зазначення кому надавалися послуги, вид таких послуг, їх вартість, здійснення оплати таких послуг.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у поясненнях на апеляційну скаргу, що матеріали справи не містять консультативного висновку лікаря-офтальмолога з встановленим діагнозом та надання конкретних рекомендацій з урахування медичних показань, оскільки як визначає законодавець понесення додаткових витрат на дитину може підтверджуватися як рецептом (рекомендацією) лікаря так і довідкою, чеком, рахунками, тощо. А як зазначено вище, такі докази долучено позивачкою до позовної заяви.

Доводи відповідача, що позивачка взагалі не повідомляла його про необхідність проведення діагностики зору доньки, результатів такої діагностики, необхідності зміни окулярів колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки повинні піклуватися про здоров`я дитини. Відтак, у такому випадку закон не вимагає згоди одного з батьків на здійснення згоди діагностики зору дитини та за наявності для цього підстав придбання окулярів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи позивачки про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на її користь половини понесених додаткових витрат на здійснення діагностики зору та придбання окулярів в сумі 5 291 грн (10582:2).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на здійснення діагностики зору та придбання окулярів, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, а тому відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду в цій частині теж підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Отже, загальний розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача становить 21 853 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалю нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави.

У даній справі позивач ОСОБА_1 , у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

При зверненні позивачки до суду з даним позовом в грудні 2022 року, враховуючи ціну позову 25 052 грн, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 992,40 грн, а за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 1 488,60 грн.

Таким чином, ураховуючи викладене та зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову на суму 21 853 грн, то з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий з бір в сумі 2 164,18 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо ухвалення судом додаткового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2023 року ОСОБА_2 , посилаючись на те, що суд відмовив в задоволенні позовних вимог, звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив покласти на позивачку понесені ним під час розгляду справи в суді першої інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем в строки, визначені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до суду надано докази, а саме: Договір про надання правової допомоги №1/23 від 20.01.2023; Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія АІ №1303728 від 26.01.2023; Додаткова угода №1 від 23.01.2023 до Договору про надання правової допомоги №1/23 від 20.01.2023; Детальний опис робіт (наданих послуг) від 23.02.2023; Акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 23.02.2023 та квитанція про оплату правової допомоги від 23.02.2023 (а. с. 68, 70-71, 128-131).

Також до заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачем долучено докази надсилання такої заяви з додатками позивачці (а. с. 125, 127).

Отже, відповідач підтвердив належними доказами понесення ним витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких також відносяться витрати на професійну правничу допомогу, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, яким повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, то й понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації останньому за рахунок позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що ціна позову становить 25 052,50 грн, а позовні вимоги задоволено на суму 21 853 грн, а також беручи до уваги розмір понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 3 500 грн, то на користь останнього підлягає стягненню з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 446,95 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення суду в силу ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідача.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року - скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати в сумі 21 853 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят три) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 2 164 (дві тисячі сто шістдесят чотири) грн 18 коп.

Додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 березня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат - змінити та зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 3 500 грн 00 коп. до 446 грн 95 коп.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус