печерський районний суд міста києва
Справа № 201/5856/20-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді, - Підпалого В.В.,

при секретарі, - Кирилюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту -Позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просила суд визнати дії відповідача як свідоме порушення Законів України «Про захист персональних даних» та «Про захист прав споживачів», стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 37 267, 20 грн., зазначити в тексті судового рішення наявність у діях відповідача ознак кримінального правопорушення, передбачені ст.ст. 356, 364, 189, 190, 182, 135 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, 27.05.2020 року вона виявила, що її картковий рахунок, відкритий у АТ КБ «Приватбанк» було заблоковано, у зв`язку із постановою про накладення арешту. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки на її думку, відповідач заблокував її картку через її ЛК, тобто через Приват24 і MobileBanking, в той час коли згідно правил банку тільки у разі отримання банком заяви про розірвання договору клієнта, банк має право заблокувати здійснення клієнтом операцій через систему Приват24 та MobileBanking, а позивач таку заяву не подавала. Наступним порушенням позивач вважає, те, що банк розповсюдив її персональні дані всупереч законодавству, оскільки у відповідь на звернення позивача до банку, на її електронну адресу почали приходити відповіді із зовсім іншої електронної адреси, яка не є адресою банку, у зв`язку із чим відповідач порушив законодавство про банківську таємницю, права споживача, законодавство про персональну інформацію.

За таких обставин, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 23.06.2020 року цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року в заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику.

22.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач правомірно наклав арешт на грошові кошти позивача, оскільки виконував вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та вимоги постанови про арешт коштів боржника від 27.05.2020 року ВП № 60331719. Крім того представник відповідача заперечував проти доводів позивача про те, що ними були порушені вимоги законодавства про банківську таємницю. Стосовно стягнення моральної шкоди, відповідач вважає таку вимогу безпідставною та необґрунтованою.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Як вбачається, постановою начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Сіхдного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Мироненком О.П. при примусовому виконанні судового наказу № 183/2163/17, виданого 29.08.2017 року, було постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках, а також га кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов, якими накладено арешт на майно(кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна в день їх винесення.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відтак, АТ КБ «Приватбанк» виконав вимоги постанови про арешт коштів боржника від 27.05.2020 року ВП № 60331719 та наклав арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Стосовно вимоги позивача про визнання дій відповідача як свідоме порушення Закону України «Про захист персональних даних» та Захист прав споживачів», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, ні з позовної заяви, ні з додатків не вбачається яка саме інформація та кому була передана АТ КБ «Приватбанк», дана позовна заява містить лише посилання на такі норми закону, однак позивач не надав суду доказів порушення відповідачем вищезгаданого законодавства, а відтак суд вважає такі вимоги необґрунтованими та недоведеними.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 37267, 20 грн., суд зазначає наступне.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.

Як зазначено у п. 9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У відповідності до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, матеріали справи не містять доказів понесених позивачем душевних страждань. Крім того, позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, оцінюючи моральну шкоду саме в такому розмірі, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи з вищевикладеного вимога про відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню.

Стосовно вимог позивача зазначити в тексті судового рішення наявність у діях відповідача ознак кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи вищенаведене, суд в порядку цивільного судочинства не здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень, а відтак дана вимога задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В. Підпалий

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д.