Ухвала

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 705/2235/18

провадження № 61-14362ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 29 травня 2015 року близько

16 год 10 хв, керуючи вантажним автомобілем марки «ЗІЛ-138А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою сполученням «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка» на 546 км + 700 метрів, порушуючи вимоги пунктів 2.3. «б», 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням

та біля повороту на вул. Вокзальну в м. Умані Черкаської області допустив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Lanos TF 48Y», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який зупинився до повної зупинки з метою здійснення маневру повороту ліворуч у напрямку

вул. Вокзальної у м. Умані Черкаської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos TF 48Y» отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки з компресійним переломом тіла 6-го грудного хребця, закритої травми передньої черевної стінки, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 115 від 02 лютого 2016 року відносяться

до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля марки

«ЗІЛ-138А» ОСОБА_3 знаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19 грудня 2017 року ОСОБА_3 засуджено за частиною першою статті 286

КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі та звільнено від відбуття покарання за Законом України «Про амністію».

Позивач вважав, що вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди повністю доведена належними доказами, однак відповідно

до статей 1172, 1187 ЦК України належним відповідачем у даній справі

є власник джерела підвищеної небезпеки, автомобіля «ЗІЛ-138А» -

ОСОБА_2 .

Згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи за пошкодження автомобіля «Daewoo Lanos TF 48Y» йому (позивачу) завдано матеріального збитку в розмірі 102 374,00 грн, а також він перебував на амбулаторному лікуванні, під час якого, на придбання медичних препаратів та ліків, ним витрачено 25 000,00 грн, транспортних витрат - 7 500,00 грн, а всього матеріальну шкоду він оцінював у розмірі 134 874,00 грн.

За таких обставин, з урахуванням інфляційних витрат у сумі 45 530,28 грн,

3 % річних за користування чужими коштами в сумі 11 551,13 грн, суми відновлювального ремонту станом на момент дорожньо-транспортної пригоди (травень 2015 року) в розмірі 134 874,00 грн, просив суд стягнути

з відповідача суму завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 191 955,00 грн.

Заочним рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області

від 27 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1

у задоволенні позову.

04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року

та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року

у вказаній справі, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення

та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації,

що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України

не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимога про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 191 955,00 грн. Ціна позову

у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 =

268 400 грн).

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи та її розгляд судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, а також значення справи для сторін

і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав

для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містить посилання

на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково є необґрунтованими, оскільки вона є малозначною в силу вимог закону (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Доводи ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про те, що суд першої інстанції відніс цю справу до категорії малозначних помилково, і не мав

її розглядати у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки

ця справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена

до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. При цьому судом досліджено та взято до уваги предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін

та суспільства.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин,

які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того,

чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося,

що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

За таких обставин, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська