КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 березня 2010 року в розмірі 161983,56 грн, яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 147 666,01 грн; 14 317,55 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 781,04 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 11 933,21 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати по сплаті судового збору.

В подальшому, 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, відповідно до якої просила: прийняти до розгляду дану зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження із первісним позовом; визнати дії АТ КБ «Приватбанк» протиправними, дискримінаційними і такими, що порушують права споживача; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 , врахувавши суму сплачених грошових коштів за проценти в суму погашення тіла кредиту.

01 грудня 2020 року на адресу суду першої інстанції надійшла від ОСОБА_1 уточнена зустрічна позовна заява, відповідно до змісту якої остання просила: прийняти до розгляду дану зустрічну позовну заяву та об`єднати в одне провадження із первісним позовом; визнати дії АТ КБ «Приватбанк» протиправними, дискримінаційними і такими, що порушують права споживача; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 ; визнати недійсним кредитні договори (фізичної особи та фізичної особи-підприємця), укладені з позивачем невідомо коли.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , а також уточнену зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 повернуто відповідачу - ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для повернення поданої зустрічної позовної заяви з тих підстав, що ОСОБА_1 пропустила строк на подачу зазначеної зустрічної позовної заяви.

Так, апелянт наголошує, що копію ували про відкриття провадження ОСОБА_1 отримала лише 13 листопада 2020 року й відповідно до змісту вказаної ухвали відповідачу було встановлено строк в 15 днів для подачі відзиву на позовну заяву. Оскільки зустрічна позовна заява подається в межах строку, встановленого для подачі відзиву, то вказаний строк в 15 днів встановлено й для подачі відповідної зустрічної позовної заяви.

Апелянт звертає увагу, що зустрічну позовну заяву було подано 27 листопада 2020 року, тобто в межах строку, встановленого судом, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для повернення вказаної зустрічної позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

14 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якого банк вказує, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 пропустила строк на звернення із даною зустрічною позовною заявою, а тому остання підлягає поверненню особі, яка її подала.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Виходячи з приписів статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, подаючи зустрічну позовну заяву заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо її подання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №916/3245/17 зазначено, що ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

У постанові від 20 березня 2019 у справі № 910/2987/18 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що взаємопов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатися у підставах цих позовів або поданих доказах, а також у тому, що вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів).

Конструкція ч. 2 ст. 193 ЦПК вказує на її імперативність, тобто, суд позбавлений широкого розсуду щодо доцільності прийняття зустрічного позову; умовою цього є посилання у зустрічному позові на обставини, за якими задоволення зустрічного позову матиме наслідком повну або часткову відмову у задоволенні первісного позову, та виникнення позовів з одних правовідносин.

Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним. Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у такому: а) обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору; взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; б) вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись; в) задоволення зустрічного позову може виключати повністю або частково задоволення первісного позову; подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Так, відповідно до положень статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини 7 статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, а також встановлено, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, відповідач має право надіслати відзив, який має відповідати ст. 178 ЦПК України, на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_3 , остання отримала вказану ухвалу про відкриття провадження - 13 листопада 2020 року (а.с.76, т.1).

Враховуючи встановлений судом першої інстанції строк для подачі відзиву на позовну заяву в 15 днів, то останнім днем для подачі відзиву на позовну заяву, а також зустрічної позовної заяви слід вважати 30 листопада 2020 року (враховуючи, що 28 та 29 листопада 2020 року припадають на вихідні дні).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву 27 листопада 2020 року (а.с.86-89, т.2).

Таким чином, ОСОБА_3 звернулась із зустрічною позовною заявою в межах строку, встановленого ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 з підстав пропуску строку на звернення із вказаною заявою таким, що не відповідає обставинам справи, процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, а тому, відповідно до вимог статті 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді:

________________ _______________ _____________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв