Ухвала

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 362/6656/21

провадження № 61-14796ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші», про визнання договору поруки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» (далі - ТОВ «ФК «Арагон»), товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» (далі - ТОВ «Ваканда»), третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» (далі - ТОВ «ЮК «Право та гроші»), у якому просила суд визнати недійсним Договір поруки №30/07-п від 13 липня 2019 року, укладений між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» щодо забезпечення виконання за кредитним договором

№ 1547pvi-06-05 від 09 червня 2005 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2022 року клопотання ТОВ «ФК «Арагон» про передачу справи за підсудністю задоволено.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Арагон», ТОВ «Ваканда», третя особа - ТОВ «ЮК «Право та гроші», про визнання договору поруки недійсним передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року відмовлено позивачу в роз`ясненні ухвали про залишення позовної заяви без руху та в поновленні строку на усунення недоліків позовної заяви.

Позовну заяву адвоката Українця М. П. в інтересах ОСОБА_1 повернуто позивачу з усіма додатками.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив з того, що ухвала суду про залишення позову без руху є зрозумілою, а тому підстав для її роз`яснення немає. Оскільки позивач не виконав вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, недоліки не усунув, то заява вважається неподаною

і повертається позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задоволено.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив

з того, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, проявив надмірний формалізм, що призвело до порушення права ОСОБА_1 на судовий захист.

12 жовтня 2023 року ТОВ «Ваканда» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року (надійшла до суду 16 жовтня

2023 року), в якій просило суд скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та скасував законну ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва.

Заявник вказує, що ухвалу від 04 жовтня 2022 року позивач отримала, однак заяви про усунення недоліків не надала, чим порушила вимоги статті 185 ЦПК України.

Також, зазначає, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив

у прийнятті відзиву ТОВ «Ваканда» на апеляційну скаргу, оскільки товариством не було порушено строку подачі відзиву на апеляційну скаргу.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статі 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд

і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних

і обґрунтованих судових рішень.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору поруки № 30/07-п від 13 липня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Арагон» та ТОВ «Ваканда» щодо забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 09 червня 2005 року № 1547pvi-06-05.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідачів не було правових підстав для укладення оспорюваного правочину.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 липня 2022 року справу передано для розгляду за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме необхідно: зазначити підстави позову, а також матеріально- правові норми, якими регулюються спірні правовідносини.

24 жовтня 2022 року представником позивача подано заяву, у якій він просив продовжити процесуальний строк для усунення недоліків та зазначити конкретний спосіб їх усунення.

Постановляючи ухвалу про відмову позивачу в роз`ясненні ухвали про залишення позовної заяви без руху, поновленні строку на усунення недоліків, визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2022 року недоліки позивачем не усунуті. При цьому суд зазначив, що вимоги до позовної заяви були чіткими та зрозумілими.

Суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку позовній заяві виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України, а не вдаватись до перевірки суті матеріально-правових відносин у спорі.

Верховний Суд погоджується з висновком Київського апеляційного суду стосовно того, що суд першої інстанції при винесенні ухвали про повернення позовної заяви не врахував положення, закріплені у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та проявив надмірний формалізм.

Верховний Суд не бере до уваги посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у прийнятті відзиву на касаційну скаргу, оскільки у постанові Київського апеляційного суду зазначено, що відзив ТОВ «Ваканда» на апеляційну скаргу не приймається апеляційним судом, оскільки поданий поза межами встановленого судом строку для вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, Верховний Суд не вбачає порушення принципу рівності сторін, оскільки суд апеляційної інстанції відмовив у прийнятті відзиву, поданого ТОВ «Ваканда» у зв`язку з пропущенням процесуального строку.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ТОВ «Ваканда» на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» на постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші», про визнання договору поруки недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник