КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Печерського районного суду міста Києва 23 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Головко Ю.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, треті особи: Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11 квітня 2021 року відносно позивача складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

11 квітня 2021 року відносно позивача складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КУпАП.

Згідно листа управління патрульної поліції у м. Києві ДПП НПУ від 03 серпня 2021 року №1596аз/41/11/2/02-2021 під час адміністративного затримання ОСОБА_1 застосовано фізичну силу та спец засоби, а саме: металеві кайданки.

Вказує, що в подальшому вказані адміністративні матеріали розглядались Подільським районним судом міста Києва, справа №758/5471/21.

За результатами розгляду справи №758/5471/21 Подільським районним судом м. Києва 15 червня 2021 року винесено постанову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , події та складу вищевказаних інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

Вказує, що протиправні дії патрульних поліцейських образили ОСОБА_1 та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього, відтак позивач вимушений доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина.

Вказує, що переживання ОСОБА_1 супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обуренням через безпідставність звинувачень, власну безправність і приниження.

Вказує, що у зв`язку з цим позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 100 000,00 гривень.

Зазначає, що розмір орієнтовних судових витрат становить 20 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 100 000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000,00 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державою Україна в особі Кабінету Міністрів України подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України не є належним відповідачем у цій справі.

Зазначає, що стягнення з відповідача - Кабінету Міністрів України, як суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди має бути: по-перше, безумовно пов`язано з його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; по-друге, обов`язковою умовою розгляду справи по суті є деталізація дій відповідача, які, як вважає позивач, були вчинені неправомірно чи незаконно; по-третє, відсутність такої деталізації нівелює можливість визначення судом предмету позову - тобто кола правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем - саме Урядом, у зв`язку з якими виник даний спір.

Позивачем не вказано, які саме рішення, дії або бездіяльність було вчинено в межах спірних правовідносин, а також у зв`язку з якими протиправними рішеннями або діями (бездіяльністю) Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України судом має бути визначена компенсація моральної шкоди.

Звертає увагу, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення складений посадовою особою управління Патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, що не може свідчити про вчинення протиправних дій щодо прав позивача саме Державою України в особі Кабінету Міністрів України.

Позивач в своєму позові вказує, що шкода, яка йому нанесена, була завдана саме діями патрульних поліцейських.

Уважає, що судом прийнято рішення про права та інтереси Держави, яка в межах спірних правовідносин була представлена органом, який не реалізовував жодних повноважень.

Вказує, що встановлена судом відносно незаконності рішень, дій чи бездіяльності Уряду, як особи, яка визначена позивачем представником Держави, у вказаній справі є недоведеною.

Посилається на помилковість застосування судом першої інстанції положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Вказує, що відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Уважає, що відсутні підстави уважати, що управління Патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України входить до переліку органів, зазначених в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», внаслідок встановлення незаконних дій яких у особи виникає право на відшкодування шкоди в межах вказаного Закону.

Вказує, що складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі.

Вказує, що заявлений ОСОБА_1 розмір моральної шкоди не підтверджується жодними доказами.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

24 липня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Державної казначейської служби України.

В обґрунтування відзиву посилається на помилкове стягнення моральної шкоди через Казначейство, оскільки воно жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало.

Зазначає, що до правовідносин, що виникли, неможливо застосовувати положення статті 1176 ЦК України, оскільки на позивача не накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Уважає помилковим застосування судом першої інстанції статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки не існує жодного судового рішення, яким би дії працівників поліції Державної патрульної поліції або його посадових осіб були визнані незаконними.

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 березня 2019 року №920/750/17, від 21 жовтня 2020 року №312/262/18.

Мотивуючи наведеним, просить суд вимоги апеляційної скарги задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що позивач протягом певного періоду вживав передбачені законодавством заходи для відновлення своїх прав. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права.

Крім того, затримання позивача відбулося із застосуванням фізичного впливу і одягненням кайданків в громадському, людному місці.

Суд зробив висновок, що позивачем доведений факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків.

З урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вказав, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу у розмірі 3000,00 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що позивачу у справі призначено третю групу інвалідності з 03 листопада 2020 року довічно, що підтверджується даними довідки 12 ААБ №438632 (а.с. 8-9).

Згідно даних протоколу про вчинення адміністративного правопорушення АА№161274 від 11 квітня 2021 року о 13 год. 00 хв. поруч з адміністративною будівлею в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, висловлювався нецензурною лайкою в бік працівників поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП (а.с. 17).

Згідно даних протоколу про вчинення адміністративного правопорушення серії АА №161275 від 11 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , 11 квітня 2021 року о 13 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив злісну непокору законній вимозі працівника поліції про припинення правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП, чим вчинив правопорушення, передбачене статтею 185 КУпАП (а.с. 18-19).

Згідно даних протоколу АЗ №143483 про адміністративне затримання ОСОБА_1 доставлено у службове приміщення АДРЕСА_2 у зв`язку із вчинення правопорушення передбаченого статтею 173 КУпАП, для припинення адміністративного правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення. У протоколі ОСОБА_1 вказав, що має зауваження до дій посадових осіб органів поліції (а.с. 15-16).

Згідно листа УПП у м. Києві ДПП НПУ №1596 аз/41/11/2/02-2021 від 03 серпня 2021 року надано інформацію, що ОСОБА_1 було затримано за правопорушення, відповідальність за які передбачена статтями 173, 185 КУпАП, із застосуванням фізичної сили (прийомів боротьби) та спеціальних засобів, а саме - кайданок.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за статтями 173, 185 КУпАП на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП закрито в зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень (а.с. 21-22).

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що неправомірними діями патрульної поліції йому завдано моральну шкоду, яка полягала у приниженні його порядності, сприяння негативної психологічної установки відносно нього, внаслідок чого позивач вимушений був доводити суспільству свою чесність і порядність як громадянина.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини 3 статті 13 Закону України "Про національну поліцію" у складі поліції функціонують 1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення.

Відповідно до статті 1 вищевказаного Закону Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди).

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19).

Зокрема, у пункті 44 вказаної постанови зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок неправомірних дій патрульної поліції, ОСОБА_1 визначив єдиним відповідачем Державу Україна, в особі Кабінету Міністрів України.

При цьому, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказує на протиправні дії патрульної поліції, зокрема сержанта поліції Калініченко А.О., які полягали у складанні двох протоколів про вчинення адміністративного правопорушення та застосування кайданок. В подальшому, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року закрито у зв`язку із відсутністю в його діях події та складу адміністративних правопорушень.

Отже, з урахуванням предмету позову та його підстав, належним відповідачем у даній справі є держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, якого позивач залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме до закінчення підготовчого провадження у справі.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем та його представником таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.

Розгляд справи за відсутності належного відповідача має важливе значення, оскільки розглянувши справу лише за участі Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України не залучивши орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, суд першої інстанції не установив усіх фактичних обставин справи, які необхідні для вирішення справи.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц та від 29 вересня 2021 року у справі № 623/2585/19.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача ( постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року слід скасувати, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ураховуючи підстави відмови у задоволенні позову, апеляційна скарга задовольняється частково.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати, понесені Кабінетом Міністрів України за подання апеляційної скарги в розмірі 1 362,00 грн, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва 23 листопада 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України, в особі Кабінету Міністрів України, треті особи: Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Компенсувати Кабінету Міністрів України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1362,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова