печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника відповідача-3: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України, Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства соціальної політики України (далі - відповідач-1, Мінсоцполітики), в якому просить стягнути з відповідача-1 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 609 836,84 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що у серпні 2017 року він звернувся до Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації із заявою про нарахування та виплату субсидії на придбання твердого палива та скрапленого газу на опалювальний сезон 2017-2018 рр., за результатами чого отримав відповідь про призначення субсидії у розмірі 4 177,73 грн. та включення до виплатних відомостей вересня 2017 року. Проте субсидію позивач отримав лише у січні 2018 року після звернення на «гарячу лінію» Голови обласної державної адміністрації. Вказує, що з 23.09.2013 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності та зазначені наступні протипоказання: важкі фізичні навантаження, переохолодження, вплив вібрації, тривала ходьба. Разом з тим, відчувши значене погіршення стану здоров`я у квітні 2018 року, позивач звернувся до Голопристанської районної лікарні, де після проходження обстеження 16.04.2018 року йому було призначено ІІ групу інвалідності, яку 09.07.2019 року Херсонською обласної МСЕК було підтверджено пожиттєво. Позивач вважає, що передчасне призначення ІІ групи інвалідності відбулося у зв`язку з постійним перемерзанням через несвоєчасну виплату субсидії, що не дозволило йому вчасно, до опалювального сезону, придбати паливо для опалення житла. Вказує, що з метою отримання субсидії до початку опалювального сезону 2018-2019 рр., він у квітні 2018 року звернувся до Голопристанської районної державної адміністрації із заявою про призначення житлової субсидії. Так, не отримавши виплату призначеної житлової субсидії, позивач у серпні 2018 року зателефонував на «гарячу лінію» та отримав відповідь, що фінансування субсидій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у Голопристанському районі зареєстрована заборгованість по вказаним виплатам та нараховані кошти на придбання скрапленого газу та твердого палива будуть отримані після надходження фінансування. Зазначає, що субсидію він отримав 13.11.2018 року, не встигши закупити тверде паливо до початку опалювального сезону. Після неодноразових звернень на Урядову «гарячу лінію», Департамент соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації у листі від 07.08.2019 року підтвердив, що були зареєстровані заборгованості з виплати субсидій за 2017-2018, 2018-2019 рр. опалювальні роки та вказані точні дати виплати грошової субсидії. Позивач вважає, що саме ці затримки у виплаті грошової субсидії стали причиною у погіршенні його стану здоров`я. Розраховуючи розмір моральної шкоди за кожен опалювальний сезон, позивач виходив із того, що початком опалюваного сезону є 15 жовтня, а кінцевою датою є дата виплати субсидії - 18.01.2018 року та 13.11.2018 року відповідно. Завдану моральну шкоду за 2017-2018 рр. опалювальний сезон позивач оцінює у розмірі 1 203 186,24 грн., навівши такий розрахунок: 4 177,73 грн. (розмір субсидії, включений до виплатних відомостей з вересня 2017 року) х 96 (кількість днів затримки виплати субсидії) х 3 (трикратне збільшення внаслідок хвилювання, перемерзання та втрати частини здоров`я) = 1 203 186,24 грн.) та 2018-2019 рр. опалювальний сезон - 406 650,60 грн. (4 177,73 грн. х 30 х 3 = 406 650,60 грн.). Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. ст. 46, 48, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2019 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.12.2019 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про відшкодування моральної шкоди, підготовче засідання у справі призначено на 03.09.2020 року.

31.08.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Державної казначейської служби України.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року клопотання позивача про залучення співвідповідача до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, про відшкодування моральної шкоди задоволено; залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, про відшкодування моральної шкоди, в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (далі - відповідач-2, ДКС України).

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року, у зв`язку із залучення до участі у справі співвідповідача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 23.02.2021 року.

10.11.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-1 надійшов лист, в якому зазначено, що функції щодо призначення та виплати житлової субсидії до компетенції Мінсоцполітики не належать, оскільки відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 року № 848 (зі змінами) передбачено, що призначення субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад. Крім того, відповідач-1 просив розглядати справу за відсутності представника.

23.02.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 27.05.2021 року.

02.03.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Мінсоцполітики надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача-1 проти позову заперечував, оскільки у 2017-2019 рр. пільги та субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу виплачували громадянам по мірі надходження відповідної субвенції з державного бюджету. При цьому зазначає, що функції щодо призначення та виплати житлової субсидії до компетенції Мінсоцполітики не належать. Вказує, що позивач не надав належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. Крім того, вважає, що є неналежним відповідачем у справі та просить замінити на належного відповідача - Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації. Крім того, просить залучити до участі у справі у якості співвідповідача Міністерство фінансів України.

10.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просила в позові відмовити та розглядати справу за відсутності представника ДКС України. В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначає, що ним не порушено будь-яких прав та інтересів позивача та останнім не наведено правових підстав для цивільно-правової відповідальності, зокрема, шкоди, протиправного діяння ДКС України, що завдала шкоду, причинний зв`язок між ними.

25.05.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва без застосування електронного цифрового підпису від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із залученням представника через систему безоплатної вторинної правової допомоги.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2021 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 28.10.2021 року.

28.10.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року, зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача-1, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 31.03.2022 року.

31.03.2022 року справу було знято зі складу, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, наявністю загрози життю, здоров`ю та безпеці учасників справи, суддів та працівників апарату суду, та підготовче засідання у справі призначено на 03.10.2022 року.

27.09.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2022 року клопотання позивача про залучення співвідповідача до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, про відшкодування моральної шкоди задоволено; залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в якості співвідповідача Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації (далі - відповідач-3, Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської РДА).

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2022 року, у зв`язку із залучення до участі у справі співвідповідача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 31.01.2023 року.

31.01.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Самборського В.М. надійшла заява про проведення підготовчого засідання за його відсутності, в якій останній просив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.05.2023 року.

11.05.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Самборського В.М. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 11.05.2023 року, без фіксування технічними засобами.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.05.2023 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладено до 13.07.2023 року.

13.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Самборського В.М. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній зазначив, що позов підтримує у повному обсязі.

13.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника Мінсоцполітики надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судове засідання 13.07.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивача у заяві від 13.07.2023 року просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач-1 у заяві від 13.07.2023 року просив розглядати справу за відсутності представника. Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи та у письмових заявах просили розглядати справу за їхньої відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 997868 від 23.09.2013 року, ОСОБА_1 з 23.09.2013 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання (а. с. 41).

Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 677850 від 16.04.2018 року, ОСОБА_1 з 16.04.2018 року до 01.05.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання (а. с. 42).

Відповідно до копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 859248 від 09.07.2019 року, ОСОБА_1 з 09.07.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок загального захворювання безстроково (а. с. 47).

Згідно копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 858830 від 10.06.2021 року, ОСОБА_1 з 10.06.2021 року встановлено ІІ групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату внаслідок загального захворювання (а. с. 43).

Листом за підписом Голови Голопристанської районної державної адміністрації № Г-235/05-04 від 03.08.2018 року, на звернення ОСОБА_1 щодо призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, твердого палива та скрапленого газу, останнього повідомлено про те, що фінансування субсидій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. В Голопристанському районі зареєстрована заборгованість по вказаним виплатам та після надходження фінансування, нараховані кошти на придбання твердого палива та скрапленого газу будуть виплачені (а. с. 48).

Відповідно до листа Департаменту соціального захисту населення Херсонської обласної державної адміністрації № 08-665-8/2, 08-665-8/3 від 07.08.2019 року, у серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації із заявою про нарахування та виплату субсидії на придбання твердого палива та скрапленого газу на опалювальний сезон 2017-2018 рр. Житлову субсидію, у тому числі, на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива було призначено ОСОБА_1 з вересня по грудень 2017 року, проте кошти на погашення заборгованості надійшли до управління 15.01.2018 року та 18.01.2018 року перераховані на банківські установи, поштові відділення району. У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації із заявою про нарахування та виплату субсидії на придбання твердого палива та скрапленого газу на опалювальний сезон 2018-2019 рр. Житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг призначено ОСОБА_1 з квітня по грудень 2018 року, проте кошти на погашення заборгованості надійшли до управління 12.11.2018 року 13.11.2018 року та перераховані на банківські установи, поштові відділення району. При цьому зазначено, що фінансування житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива здійснюється відповідно до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 року, плану асигнувань, передбачених розписом видатків на поточний рік та по мірі надходження коштів з державного бюджету (а. с. 54 - 55).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В силу положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Міністерство соціальної політики України відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 423, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту населення.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як визначено у ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

За приписами п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Аналогічного підходу дотримується і Верховний Суд, що знайшло своє відображення у постанові від 19.09.2019 року у справі № 335/10080/15-ц (провадження № 61-10703св18).

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі № 640/3837/17 та від 29.08.2018 року у справі № 686/16161/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Як визначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим, позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що затримка виплати грошової субсидії призвела до погіршення стану його здоров`я, встановлення ІІ групи інвалідності та, як наслідок, позивачу було завдано моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 1 609 836,84 грн.

Видатки на додаткові виплати населенню на покриття витрат з оплати житлово-комунальних послуг відносяться до видатків, здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Такі видатки проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ст. ст. 89, 102 Бюджетного кодексу України).

Відповідно до п.п. 2-5 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення. Перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Отже, законодавством встановлено, що покриття додаткових витрат населення на оплату житлово-комунальних послуг у межах програми соціального захисту здійснюється за рахунок місцевих бюджетів шляхом отримання субвенцій з державного бюджету.

Так, листом за підписом Голови Голопристанської районної державної адміністрації № Г-235/05-04 від 03.08.2018 року, ОСОБА_1 повідомлено про те, що фінансування субсидій здійснюється за рахунок коштів державного бюджету; в Голопристанському районі зареєстрована заборгованість по вказаним виплатам та після надходження фінансування, нараховані кошти на придбання твердого палива та скрапленого газу будуть виплачені.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у розмірі 1 609 836,84 грн., саме з вини відповідачів.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями (бездіяльністю) відповідачів.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Разом з тим, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а відповідачами не було надано суду доказів, які б підтверджували оплату інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 55, 56 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України, Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Міністерство соціальної політики України, 01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, .

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601, .

Відповідач-3: Управління соціального захисту населення та охорони здоров`я Голопристанської районної державної адміністрації, 75600, Херсонська обл., м. Гола Пристань, вул. 1 Травня, буд. 51, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 07.08.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко