Справа № 559/2875/23
Провадження № 2/559/685/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся у Дубенський міськрайонний суд з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 230 448,02 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працює у ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на посаді фахівця із земельних питань. 25 лютого 2022 року він був мобілізований та проходить військову службу у Національній гвардії України. З липня 2022 року йому було припинено виплату заробітної плати на підставі того, що позивач є мобілізованим та отримує грошове забезпечення. Вважає, що таке припинення виплати заробітної плати є неправомірним та порушує конституційні права позивача. Між роботодавцем та працівником виникли триваючі правовідносини зі збереження середнього заробітку на час призову на військову службу. Їх реалізація почалася на підставі ч. 3 ст. 119 КЗпП, що діяла до 19.07.2022. Мобілізованим після набуття чинності новим законом роботодавець може зберігати заробіток за рахунок власних коштів згідно ст. 9-1 КЗпП. У зв`язку з тим, що з моменту припинення виплати заробітної плати відповідачем до моменту звернення до суду пройшло 11 місяців, то з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 230 448,02 грн.

Ухвалою від 21 грудня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що 25.02.2022 він був призваний на військову службу та пішов захищати цілісність Держави. Після призову, до 19.07.2022 відповідачем йому виплачувалася середня заробітна плата за основним місцем його роботи, після 19.07.2022 виплати припинилися. Вважає такі дії роботодавця неправомірними. Зазначає, що як би він був мобілізований після 19.07.2022, застосування до нього Закону 2352 було б правомірним, однак він мобілізований до 19.07.2022, тому невиплата йому заробітної плати є неправомірною.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22 вересня 2023 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» подано відзив на позовну заяву, згідно якого товариство позовні вимоги не визнає повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що задоволеню не підлягають. У відзиві вказано, що на підставі наказу ОСОБА_1 був прийняти на роботу та 25.02.2022 увільнений від роботи у зв`язку із мобілізацією. Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП, за працівниками, призваними на військову службу зберігається місце роботи, посада і середній заробіток. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідач з лютого 2022 року здійснював позивачу виплату середньої заробітної плати. Однак, ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 внесено зміни до ст. 119 КЗпП, а саме слова «зберігається місце роботи, посада і середній заробіток», замінено словами «зберігається місце роботи і посада». Таким чином, законодавство, що діє з 19.07.2022 не містить норми, які зобов`язують роботодавця зберігати середній заробіток за мобілізованим працівником. Із вказаних підстав просить у позові відмовити.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши доводи позивача, надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 24.03.2021 ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Західна агровиробнича компанія», де працює на посаді на посаді фахівця із земельних питань, що підтверджується довідкою №324 від 05.06.2023 та наказом №67-к від 23.03.2021 (а.с. 4, 15).

25 лютого 2022 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було видано Наказ №15 «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи на час призову на строкову військову службу за загальною мобілізацією відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію». Даним наказом позивача увільнено від роботи з 25 лютого 2022 року на час призову на строкову військову службу за загальною мобілізацією зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати на період проходження строкової військової служби (а.с. 16).

Згідно витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2023, солдата ОСОБА_1 призваного в/ч НОМЕР_1 , визначено вважати таким, що з 25.02.2022 приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом (а.с. 6).

Судом також встановлено, що позивачу, з моменту мобілізації за основним місцем роботи відповідачем проводилася виплата середнього заробітку, однак з 19 липня 2022 року вказані виплати були припинені. Вказані обставини, сторонами не заперечувалися.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових і відносин» № 2352-ІХ від 01.07.2022, - до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, внесено зміни, а саме: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада» (далі Закон № 2352-ІХ).

Підставою для внесення вищевказаних законодавчих змін стала та обставина, що мобілізованим працівникам було забезпечено державою виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якої передбачено установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Отже, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому з 19.07.2022 зняла цей обов`язок з роботодавців.

У зв`язку з набранням 19.07.2022 чинності зазначеного Закону № 2352-ІХ та, відповідно, змін до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» було припинено виплату ОСОБА_1 середнього заробітку (а.с. 17).

Відповідно до роз`яснень Міністерства економіки України щодо застосування положень Закону № 2352, викладених в листі № 4711-06/52362-09 від 26.07.2022, з метою уникнення дискримінаційних підходів відносно працівників, які будуть прийняті (призвані) на військову службу після дня набрання чинності Законом, збереження роботодавцем заробітної плати за працівниками, які були прийнятті (призвані) на військову службу до дня набрання чинності Законом, слід припинити. Разом з тим, відповідно до статті 9-1 КЗпП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Оскільки Закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом № 2352-ІХ.

Суд, з урахуванням наведеного, вважає обґрунтованою ту обставину, що прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2352 не визначено особливостей застосування норми ч.3 ст. 119 КЗпП України, а тому з дня набрання чинності вказаного Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності Законом № 2352 на військову службу, слід зберігати лише місце роботи (посаду).

Разом з тим, 15.03.2022 прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», відповідно до якого на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до ст.ст. 43, 44 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вищевказаного Закону у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених ч. 3 ст. 32 та ст. 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Разом з тим, на момент запровадження законодавчих змін щодо організації трудових відносин в умовах воєнного стану, позивач перебував та продовжує перебувати на військовій службі, а тому припинення виплати йому середньомісячного заробітку для нього не вважається зміною істотних умов праці, оскільки збереження за ним середньої заробітної плати є соціальною гарантією.

Отже, відповідно до змін, внесених до ч. 3 ст. 119 КЗпП України на підставі Закону №2352-ІХ, з 19.07.2022 відповідач має обов`язок зберігати за позивачем його місце роботи та посаду, проте обов`язок щодо збереження та виплати середньої заробітної плати у ТОВ «Західна агровиробнича компанія» відсутній.

Відповідно до зазначеного, відповідачем застосовано зміни, внесені до ст. 119 КЗпП України, відповідно до норм ст. 58 Конституції України та згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України, а саме: з дня, коли Закон № 2352 набрав чинності з 19.07.2022, і тільки до тих прав і обов`язків, які стосуються нарахування і виплати середньої заробітної плати, тобто до тих, які виникли після набрання законом чинності.

Відтак, норма ч. 3 ст. 119 КЗпП України у частині збереження середнього заробітку втратила чинність, а тому, відповідачем не порушено норми ст. 58 Конституції України та положення Цивільного кодексу України щодо незворотності дії закону в часі, тому нарахування та виплати середнього заробітку з 19.07.2022 відповідачем припинено правомірно у повній відповідності до вимог чинного законодавства України.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, а також з урахуванням того, що останній звільнений від сплати судового збору за даною категорією справ, суд, на підставі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, вважає судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 137, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, ст. 9-1, 32, 103, КЗпП, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд

вирішив:

в позові ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» (, місцезнаходження пров. Центральний, 1, м. Дубно, Рівненської області) про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 16 жовтня 2023 року.

Суддя М.В. Панчук