Справа № 638/5337/23
Провадження № 2/638/3343/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

при секретарі Рєзнік І.П.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, в якій просить суд зняти арешт з всього майна, що належить ОСОБА_2 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №28840515 від 22.09.2011.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивач є спадкоємцем на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що належали спадкодавцю, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті позивач звернулась до приватного нотаріуса для прийняття спдщини, однак, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з наявністю арешту, накладеного Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. Позивач звернувся до відповідної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з майна боржника. Відділ державної виконавчої служби надав відповідь, в якій зазначив, що 22.09.2011 на примусове виконання надійшов виконавчий лист №2-1550/11, виданий 18.08.2011 Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 450,85 грн.. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження було завершено 21.01.2015, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ був надісланий на адресу останнього. Позивач вважає, що арешт майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права як спадкоємця. На підставі зазначеного просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 23.06.2023 відкрито провадження у цивільній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Дерев`янченко Я. Ю., в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Дерев`янченко Я. Ю. направив до суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Також, представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якій просить суд відхилити доводи представника АТ КБ "Приват Банк" та заодовільнити позовні вимоги.

Відповідач АТ КБ "Приват Банк" свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду направив письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідач у справі неналежний, оскільки АТ КБ "Приват Банк" жодним чином не порушив права позивача та зазначив, що порядок оскарження дій державного виконавця передбачений ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження". Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, Шевченківський ВДВС у м. Харкові СМУЮ (м. Харкові), відповідно до ст.128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання свого представника не направила, про наявність поважних причин неявки відповідно до вимог ч.3 ст.131 ЦПК України суд не повідомила, заяви про відкладення судового засідання не надала, письмових пояснень щодо позову не направила.

На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з ч.4 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.3 ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав ті інтересів може бути припинення дії, яка порушує право.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Браженко І. І. зареєстровано спадкову справу 20.07.2021 за № 68004979, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Відповідно до копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенні. Встановлено факт того, що ОСОБА_1 (позивач по справі), проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , з 2014 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Також, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова визначено позивачу додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідне рішення набрало законної сили 17.03.2022.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На підставі копії свідоцтва про право власності на житло від 01.12.2004 року реєстраціний номер НОМЕР_2 , за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією постанови приватного нотаріуса Браженко І. І. від 29.05.2023 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , які належали ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про арешт нерухомого майна спадкодавця.

Також, судом встановлено, що згідно з копією Інформаціної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.05.2023 за №333815651, в реєстрі міститься запис про арешт нерухомого майна за №11637017, підстава обтяження - постанова №28840515 від 22.09.2011 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, обтяжувач Дзержинський ВДВС ХМУЮ.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові по справі №463/3254/22 від 18.04.2023.

На стадії виконання судового рішення, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони у виконавчому провадженні, як юридичному процесі, правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом зі статтею 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як у межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду. Тож, навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва в усіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

У відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові від 08.05.2023 за №37261 зазначено, що згідно даних Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 22.09.2011 на примусове виконання надійшов виконавчий лист №2-1550/11 від 18.08.2011, виданий Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 450,85 грн.. У зв`язку з відсутністю майна, належного боржнику, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" 21.01.2015 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ надісланий на адресу стягувачу. Підстав для зняття арешту з майна боржника відсутні.

В матеріалах цивільної справи відсутні відомості про те, що позивач був залучений як правонаступник боржника ( ОСОБА_2 ) у виконавчому провадженні за №28840515 з виконання виконавчого листа №2-1550/11, виданого 18.08.2011 Дзержинським районним судом м. Харкова, де стягувачем є ПАТ КБ "Приват Банк". Також, з пояснень АТ КБ "Приват банк" не вбачається, що стягувач звертався до суду з заявою про заміну боржника правонаступником.

Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець після смерті спадкодавця, не був залучений стороною виконавчого провадження, в межах якого був накладений арешт на майно ОСОБА_2 . Таким чином, позивач не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто, не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця у рамках виконавчого провадження.

Таким чином, у цьому випадку законом передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права - звернення в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Відповідачем у такому позові має бути особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 06 лютого 2023 року в справі № 463/2924/22 (провадження № 61-11005св22).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У зв`язку з цим доводи, наведені відповідачем у запереченнях на позов, суд відхиляє.

Також, суд зауважує, що законодавством врегульовано передбачені правовідносини між кредитодавцем та спадкоємцем.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Зобов`язання за кредитними договорами входять до складу спадщини.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи, її спадкоємця, тобто, відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження N 1404-VIII (далі Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 Закону Про виконавче провадження N 606-XIV (у редакції 21.04.1999 року, чинній на час винесення постанови про арешт майна) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону N 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону N 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що після винесення постанови (21.01.2015) про повернення виконавчого документа стягувачу (відповідачу по справі) у зв`язку з відсутністю у боржника майна, стягувач не звертався повторно до органів державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження, також, стягувачем не було здійснено жожних дій, направлених на заміну боржника у виконавчому провадженні, а отже позивач не є боржником у виконавчому провадженні, де було накладено арешт на майно.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі N 2-356/12 (провадження N 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі N 161/14034/20 (провадження N 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі N 645/6694/15 (провадження N 61-18160св19).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що виконавче провадження №28840515 з примусового виконання виконавчого листа №2-1550/11, виданого 18.08.2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова, завершено, відповідний виконавчий документ був повернутий стягувачу та не пред`являвся повторно. Також, стягувач не здійснив жодних дій, направлених на заміну боржника його правонаступником. Отдже, суд доходить висновку про те, що арешт, накладений на майно спадкодавця, порушує за таких обставин права спадкоємця в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог суд покладає судовий збір на відповідача в розмірі 858,88 грн..

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_2 , який накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 28840515, видана 22.09.2011 року Дзержинським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, і який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер обтяження: 11637017.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна