Справа №760/3253/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Мех В.Ю.

представника позивача- Бокатої А.В.

відповідача 2- ОСОБА_1

представника відповідача 3 - Шипова К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у лютому 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 і просив стягнути:

Заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з:

- централізованого опалення у розмірі 17 076, 52 гр.;

- централізованого постачання гарячої води у розмірі 26 767, 23 гр.;

Заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з:

- централізованого опалення у розмірі 21 757, 28 гр.;

- централізованого постачання гарячої води у розмірі 94 767, 00гр.

Посилається в позові на те, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Зазначає, що відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Крім того, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 43 843. 75 гр.

Згідно п. 3.4.2 Договору цесії новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії, сплати заборгованості.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Зазначає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 160 368, 03 гр., яка складається з:

- 41 833, 80 гр. - сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води;

- 119 524, 28 гр. - сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 14 лютого 2022 року і відповідно до ст.33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, відповідачу ОСОБА_2 копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 05 жовтня 2022 року.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

У подальшому суд продовжив розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

22 грудня 2022 року позивач подав позовну заву в новій редакції, якою залучив до участі в справі як відповідачів усіх зареєстрованих квартирі осіб і просив стягнути зазначену в позові суму заборгованості з усіх відповідачів солідарно.

Копію позову в новій редакції відповідач ОСОБА_1 отримав 01 лютого 2023 року.

Інші відповідачі направлені судом документи не отримали, вони повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

( т.1, а. с. 62; 99 - 104 )

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

20 січня 2023 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , яким останній проти позову заперечує, посилаючись на те, що під час дії воєнного стану постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року заборонено стягувати заборгованість за житлово-комунальні послуги, а тому вона має бути погашення після його закінчення.

Крім того, заборгованість за послуги опалення ним сплачується.

Інші відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

12 вересня 2023 року в судове засідання з`явився представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Шипов К.Ю., який 02 жовтня 2023 року подав відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначив, що позивач пропустив строк давності для звернення до суду.

Крім цього, вража безпідставним нарахування заборгованості на всіх зареєстрованих у квартирі осіб, оскільки інші відповідачі в квартирі не проживають тривалий час.

У зв`язку з цим відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у квартирі, який до цього часу не вирішений.

Непроживання відповідачів у квартирі підтверджується наданими ним актами.

Просить у позові відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Шипов К.Ю. проти позову заперечували.

Інші відповідачі в судове засідання тривалий час не з`являлися, про час розгляду справи повідомлялися в порядку, визначеному законом, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання.

Судові повістки, що направлялися на їх адресу, поверталися до суду за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції.

Адреса реєстрації відповідачів підтверджується і Інформацією про задеклароване/зареєстроване місце проживання з питань реєстрації місця проживання/місця перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації.

Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні.

Направлені судом документи відповідачам повернулися до суду без вручення адресатам.

З урахуванням цього, суд вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 та є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

28 березня 2018 року позивачем в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між позивачем та ПАТ «Київенерго» був укладений Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого до позивача перейшло право вимоги до боржників з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

В частині відповідачів позивач отримав право вимоги на суму 43 843, 75 гр., яка складається з:

- 17 076, 52 гр. - заборгованість за послуги з централізованого опалення;

- 26 767, 23 гр. - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Зазначає також, що надання послуг ПАТ`Київенерго» здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, опублікованого 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість відповідачів становить 160 368, 03 гр., яка складається з:

- 116 524. 28 гр. - сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води;

- 43 843, 75 гр. - сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

( т.1, а.с. 6 - 27; 29 - 48 )

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"/ на момент виникнення спірних правовідносин у редакції Закону України № 1875-IV від 24 червня 2004 року / житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Таким чином, відповідачі були та є споживачами житлово-комунальних послуг.

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору.

З матеріалів справи вбачаться, що в газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року та 28 березня 2018 року опубліковано договір про надання послуг, який відповідає змісту типового договору і є договором приєднання і який може бути укладений шляхом приєднання до нього відповідачів, як споживачів.

Зазначив також, що будинок АДРЕСА_3 підключений до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, що є свідченням виконання КП «Київтеплоенерго» послуг.

В свою чергу відповідачі від вказаних послуг не відмовлялися і від вказаних мереж не відключались.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Як зазначено вище, позивач на підставі ліцензії №591 від 10 квітня 2018 року є виробником і постачальником теплової енергії споживачам і з 01 травня 2018 року надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.

Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

В порушення вимог закону відповідачі плату за надані послуги не вносять, що привело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з того, що відповідачі не вносили плату за надані житлово-комунальні послуги, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

- у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

- у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що нарахування плати за гаряче водопостачання здійснювалося за показниками будинкового лічильника, оскільки відповідачі не повідомляли про встановлення квартирного лічильника та не передавали його показань.

Відповідач та представник відповідача даних обставин у судовому засіданні не спростовували.

З урахуванням цього, суд вважає правомірним нарахування плати за споживання гарячої води відповідно до вказаних Правил.

З матеріалів справи вбачаться і це підтвердив представник позивача, під час знаходження справи в провадженні суду відповідач ОСОБА_1 частково погасив заборгованість за послуги з централізованого опалення і заборгованість у цій частині становить 4 157, 28 гр.

З урахуванням цього вимоги позивача підлягають задоволенню з урахуванням часткової сплати заборгованості.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року « Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі; стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року на певних територіях та з певної категорії осіб, зазначених у даній постанові.

Так, з розрахунку позивача вбачаться, що заборгованість ним нарахована з липня 2018 року до жовтня 2021 року.

Таким чином, дана постанова на взаємовідносини сторін не поширюється.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2" на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувалася до серпня 2023 року.

Таким чином, твердження і в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, як відповідач ОСОБА_1 , так і представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні неодноразово зазначали, що вони в спірній квартирі не проживають і послугами не користуються.

Відповідач ОСОБА_1 заявив також, що в квартирі в 2016 році встановлений лічильник води, показники на якому підтверджуються її невикористання.

В той же час, суд враховує, що послуги теплопостачання позивачам надаються і їх нарахування не впливає на проживання чи непроживання мешканців, тобто мають оплачуватися.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечував, що інформація про наявність лічильника в квартирі на той час ПАТ`Київенерго», а в подальшому КП» Київтеплоенерго» не надавалася, квартирний засіб обліку використання води не облік надавачем послуг не брався.

Під час знаходження справи в провадженні суду комісія позивача в квітні 2023 року опломбувала лічильник та провела його повірку.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що лічильник був взятий на облік, однак дата його встановлення в квартирі невідома, а тому його наявність не може бути підставою для проведення перерахунку.

Відповідач ОСОБА_1 зазначив, що лічильник був встановлений у 2016 році і опломбований ЖЕКом.

В той же час, будь-яких доказів цьому не надав, не дивлячись на те, що судом неодноразово оголошувалася перерва для відшукування ним таких доказів.

На неодноразову пропозицію суду витребувати вказані докази ухвалою суду, відмовився.

З урахуванням цього, приведені обставини не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, суду не надано доказів непроживання відповідачів у квартирі, а надані суду акти сусідів з цього приводу судом не можуть бути прийняті до уваги.

В той же час, суд також враховує, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_4 не заперечували, що даною нормою закону вони не скористалися, інформації про фактичне місце проживання та оплату наданих послуг за фактичним місцем проживання не надавали.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх чисельних рішеннях вказує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням викладеного вище, судом не приймаються до уваги і інші приведені стороною відповідача аргументи, приведені в судовому засіданні як заперечення проти позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 2 472, 90 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 205, 253, 256, 257, 261, 267, 509, 525, 526,633, 639 ЦК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1) Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради / Київської міської державної адміністрації / »Київтеплоенерго» за послуги, спожиті до 01 травня 2018 року:

- 17 076, 52 гр. заборгованості за послуги з централізованого опалення;

- 26 767, 23 гр. заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води.

2) Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради / Київської міської державної адміністрації / »Київтеплоенерго» за послуги, спожиті з 01 травня 2018 року:

- 4 157, 28 гр. заборгованості за послуги з централізованого опалення;

- 94 767, 00 гр. заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води.

В решті позову відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської ради / Київської міської державної адміністрації / »Київтеплоенерго» 2 472, 90 гр. судового збору.

Позивач: Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської ради /Київської міської державної адміністрації / »Київтеплоенерго», адреса: 01001, м. Київ, площа І.Франка, 5, .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Відповідач 2: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Відповідач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Відповідач 4: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Відповідач 5: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Відповідач 6: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва