Справа № 639/1578/23
Провадження № 2/639/983/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Цогоєвої О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/1578/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ :

06 квітня 20232 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Скандеко» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій просив суд:

-визнати незаконним наказ ТОВ «Скандеко» від 24.03.2023 №5-к про звільнення його з посади директора комерційного;

-поновити ОСОБА_1 на роботі в ТОВ «Скандеко» з дати звільнення на посаді директора комерційного;

-стягнути з ТОВ «Скандеко» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі;

-стягнути з ТОВ «Скандеко» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000,00 грн.;

-стягнути з ТОВ «Скандеко» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наказом ТОВ «Скандеко» від 11.01.2022 №2-к ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду директора комерційного.

Наказом від 30.03.2023 №5-к його було звільнено з посади директора комерційного на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з втратою довір`я до нього з боку роботодавця.

Позивач вважає дане звільнення незаконним, та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Відтак, о 09:25 24.03.2023 у додатку месенджері «Viber йому надійшло повідомлення від директора ТОВ «Скандеко» ОСОБА_3 до загального чату товариства наступного змісту: «доводжу до Вашого відома ВСІХ співробітників компанії, від сьогодні, 24.03.2023, ОСОБА_1 , звільнений з посади комерційного директора. Що веде за собою втрату всіх повноважень та доступів.»

Так позивачу стало відомо про звільнення його з посади директора комерційного ТОВ «Скандеко», після чого йому було видано відповідний наказ від 24.03.2023 №5-к.

У наказі про звільнення зазначалося, що підставою для звільнення є Протокол рішення загальних зборів учасників Товариства від 23.03.2023.

Позивач зазначає, що за даною підставою можуть бути звільнені лише працівники, які відносяться до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні або культурні цінності. Тобто до посадових обов`язків працівника мають входити обов`язки по обслуговуванню грошових, товарних або культурних цінностей, що повинно бути відображено в трудовому договорі або посадовій інструкції.

Однак, між позивачем та відповідачем відсутній підписаний трудовий договір. Посадова інструкція також не підписувалася. Договір про матеріальну відповідальність між сторонами не укладався.

Також ОСОБА_1 вказує, що документи, які б підтверджували відношення його посади як директора комерційного, до посади, яка пов`язана з безпосереднім обслуговуванням грошових, товарних або культурних цінностей у відповідача відсутні.

На його думку, не можна звільнити у зв`язку з втратою довір`я працівників, які хоч і мають певний стосунок до цінностей, але не пов`язані з їхнім безпосереднім обслуговуванням. Не може бути підставою для звільнення також разове виконання працівником операції із цінностями, які належить до його трудових обов`язків.

Висновки власника або уповноваженого ним органу про те, що даний працівник не заслуговує його довіри внаслідок вчинення винних дій, повинні ґрунтуватися не на суб`єктивній думці, а на об`єктивних факторах, що доводять наявність провини працівника в заподіянні матеріальної шкоди або вчиненні інших незаконних дій, а також мають бути підтверджені належними доказами.

Таким чином, висновки ТОВ «Скандеко» щодо вчинення ОСОБА_1 винних дій не підтверджуються об`єктивними фактами та доказами, які б доводили його провину у заподіянні шкоди товариству, а ґрунтуються лише на суб`єктивній думці керівництва підприємства.

У зв`язку з викладеним, позивач просить поновити його на роботі та у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України виплатити його середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також позивач зазначає, що у зв`язку з його незаконним звільненням з роботи йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 150 000,00 грн. та просить стягнути з відповідача.

Витрати, які поніс позивач у зв`язку зі зверненням до суду з позовом, а саме на професійну правничу допомогу у сумі 7 500,00 грн. стягнути з відповідача на його користь.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишена без руху, наданий час для усунення недоліків.

15 травня 2023 року на виконання ухвали суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , відповідно до якої позивач не змінюючи підстави та предмет позову, просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі, виходячи з розміру його середнього денної заробітної плати 2 857,14 грн. Інші позовні вимоги не змінював.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Призначено судове засідання.

15 червня 2023 року від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову ОСОБА_1 посилаючись на наступне.

Так, 11.01.2022 згідно наказу №2-К, ОСОБА_1 на підставі його письмової заяви, прийнято на роботу до ТОВ «Скандеко» на посаду «Директор комерційний», про що було зроблено відповідний запис в його трудовій книжці.

На письмовій формі трудового договору ОСОБА_1 не наполягав.

Таким чином, саме за ініціативою ОСОБА_1 сторони зазначеного трудового договору погодили обов`язкову умову трудового договору про визначення трудової функції.

Умова трудового договору про визначення трудової функції - умова про систему обов`язків, які виконуватиме працівник відповідно до професії (спеціальності, кваліфікації) чи посади.

Трудова функція фіксується у трудовому договорі та/або наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу з урахуванням штатного розпису. Трудова функція визначається відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010.

Єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад забезпечується Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників.

Так, зокрема, вищевказаним Довідником визначені завдання та обов`язки Директор Комерційний.

Відповідач зазначає, що до основних обов`язків ОСОБА_1 входило матеріально-технічне забезпечення фінансово-господарської діяльності підприємства, забезпечення ефективного та цільового використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження їх витрат, прискорення обороту обігових коштів.

Основним видом діяльності ТОВ «Скандеко» є роздрібна торгівля в спеціалізованих магазинах.

Мета створення Товариства - це співпраця та ексклюзивне представництво міжнародного концерну Flugger A/S (Данія) в Україні, який є виробником лакофарбових та оздоблювальних матеріалів, ексклюзивна рецептура яких робить їх властивості унікальними.

Згідно Exclusive Distributor Agreement Including Dealership, укладеного між Flugger A/S (Данія) та TOB «Скандеко» останнє набуло права на ексклюзивне дистриб`юторське представництво матеріалів міжнародного концерну Flugger A/S (Данія) з Україні.

Права, набуті за дилерським договором є основним нематеріальним активом та ресурсом ТОВ «Скандеко», угода з Flugger A/S (Данія) підвищила рівень ділової репутації Товариства та збільшила його вартісні показники на ринку України.

ОСОБА_1 як директору комерційному був ввірений цей ресурс, позивач безпосередньо відповідав за його збереження та ефективність.

Наприкінці лютого 2023 року директору ТОВ «Скандеко» надійшла інформація від партнера підприємства про те, що ОСОБА_1 , має намір позбавити ТОВ «Скандеко» прав офіційного представництва за угодою з Flugger A/S (Данія) в Україні, створити конкуруючий бізнес та стати єдиним офіційним дистриб`ютором Flugger A/S (Данія) на цій території. Згідно отриманої інформації в подальшому ОСОБА_4 планував переманити частину своїх колег та створити відповідачу штучні умови для припинення його діяльності.

В подальшому стало відомо, що ОСОБА_1 незаконно оформив свідоцтво волонтера та отримав право виїзду під час військового стану за кордон, придбав автомобіль і мав змогу особисто звернутися до керівництва компанії Flugger A/S (Данія), оскільки контролюючи виконання зобов`язань за договором з Flugger A/S (Данія), мав особисте знайомство та спілкування з кураторами Flugger A/S (Данія), які відповідали за ділові відносини на території України, а саме: Sune Schnack M.Sc. Economics and Jusiness Administration (адміністратор економічних та ділових процесів), Martin Dahl ensen Export Director (директор по експорту), Artur Juskov Key Account Manager - менеджер по роботі з ключовими клієнтами), Lene Bejerholm Sales Supporter, Flugger _Kport (підтримка продаж, відділ експорту).

Наприкінці березня 2023 року директор Товариства отримала повідомлення, що ОСОБА_1 підготував письмове звернення до компанії Flugger A/S (Данія), виклавши відомості, що не відповідають дійсності, створивши тим самим штучну загрозу іміджу компанії Flugger A/S (Данія).

Також, директору ТОВ «Скандеко» протягом останнього півроку надходили неодноразові скарги працівників щодо неприйнятної форми спілкування ОСОБА_1 з підлеглими, створення несприятливих умов праці в колективі.

Вивчивши вказані факти та обставини директором ТОВ «Скандеко» ініційовано скликання Загальних Зборів учасників Товариства, порядком денного якого було питання недовіри до ОСОБА_1 та його звільнення.

Після звільнення стали відомі ще факти звернення позивача до офіційних представників Flugger A/S (Данія) в Молдові та Латвії з приводу постачання продукції ТМ Flugger A/S (Данія) в Україну в порушення експортної територіальної політики данської компанії та прав відповідача.

Протизаконні дії позивача також виявилися в заволодінні клієнтською базою ТОВ «Скандеко», що підтверджується перепискою в додатку-месенджері Вайбер із співробітником відповідача.

В порушення наказу про звільнення позивач був відсутній на робочому місці 17.03.2023р. протягом 5 годин, 28.03.2023р. протягом 8 годин, 29.03.2023р. протягом 8 годин, 30.03.2023 р. протягом 8 годин без поважної причини.

Зазначені вище обставини підтверджуються показами свідками, які будуть допитані в суді.

Відповідач вважає, що позивач є спеціальним суб`єктом трудових правовідносин, на якого поширюються положення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Винні дії ОСОБА_1 , які призвели до втрати довіри до нього, зумовлюються саме корисливим мотивом, що вказує на усвідомлення останнім вчинення вказаного діяння та бажання настання негативних наслідків для товариства, досягнення яких обумовило б неможливість подальшої економічної діяльності відповідача та його припинення.

Тобто дії ОСОБА_1 , який, користуючись своїм службовим становищем директора комерційного, намагався заволодіти в особистих інтересах правами за договором на офіційне представництво TM Flugger A/S (Данія) та завдати шкоди інтересам товариства, були кваліфіковані відповідачем як дії, що дають підстави для втрати довіри та стали передумовою для його звільнення.

Слід зазначити, що доведення «втрати довіри» роботодавця до звільненого працівника є наслідком винних дій останнього, тому не потребує окремого доказування. КЗпП України не вимагає повторюваності таких дій, тобто одного інциденту достатньо для звільнення, оскільки створюється загроза їхньої повторюваності.

Відповідач зазначає, що ТОВ «Скандеко» дотримано процедуру звільнення з нарахуванням та виплатою усіх належних ОСОБА_1 сум.

Вважають вимоги позивача ОСОБА_1 не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

27 червня 2023 року від представника позивача адвоката Шафоростова В.О. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає наступне:

Протокол загальних зборів учасників ТОВ «Скандеко» №1 від 23.03.2023 не може бути підставою для звільнення найманого працівника, бо позивач не є і ніколи не був виконавчим органом (директором) відповідача.

Крім того, позивач не був запрошений на такі загальні збори учасників, а тому не зміг висловити свою позицію в порядку денного, а тому був позбавлений можливості висказати свою точку зору до загальних зборів, яка можливо би переконала учасників не приймати таке рішення.

Представник позивача звертає увагу суду на те, що між сторонами не укладався ні трудовий договір, ні контракт, що унеможливлює звільнення позивача на підставі, яка не передбачена жодною нормою КЗпПУ. Крім того, з посадовою інструкцією позивача ознайомлено не було, будь-які звіти чи акти одержання Договорів як цінності під звіт не укладалися.

Також представник зазначає, що договір, як домовленість, укладений між ТОВ «Скандеко» та TM Flugger A/S (Данія) не є ані грошовою цінністю, ані товарною цінністю, ані культурною цінністю, а тому відсутній сам факт обслуговування цінностей позивачем в розумінні п.2 ст. 41 КЗпПУ.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження винних дій позивача, як того вимагає п.2 ст. 41 КЗпПУ.

17 липня 2023 року від ТОВ «Скандеко» надійшли заперечення, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на наступне:

Щодо протоколу Загальних зборів, який не може бути підставою для звільнення позивача, оскільки останній ніколи не був і не є виконавчим органом Товариства.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.20218 р. № 2275-УІІІ (надалі - Закон № 2275- VIII) виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства підзвітний загальним зборам учасників і наглядовій раді товариства (у разі утворення) та організовує виконання їхніх рішень.

Статтею 30 Закону № 2275-УІІІ Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Оскільки звільнення з роботи працівників Товариства не належить до виключної компетенції виконавчого органу, вирішення питання щодо звільнення позивача Загальними зборами жодним чином не порушує вимоги закону та не впливає на права позивача.

КЗпП України, будь-який інший закон не містить заборони звільнення працівника в тому числі за рішенням Загальних зборів Товариства, тому твердження представника позивача, що в такий спосіб може бути звільнено лише «Директора», який є виконавчим органом управління Товариства, є безпідставним та необґрунтованим.

Так само законом не передбачена і вимога занесення в протокол Загальних зборів висновків учасників зборів з посиланням на докази.

Відповідно до 33 Закону № 2275-УІІІ Загальні збори учасників передбачають спільну присутність учасників товариства в одному місці для обговорення питань порядку денного. На загальних зборах учасників ведеться протокол, у якому фіксуються перебіг загальних зборів учасників та прийняті рішення. Протокол підписує голова загальних зборів учасників або інша уповноважена зборами особа з числа учасників товариства або їх представників, якщо інше не передбачено статутом товариства. Кожен учасник товариства, який взяв участь у загальних зборах учасників, може підписати протокол.

Згідно до ст. 34 Закону № 2275-УІІІ рішення загальних зборів учасників приймаються відкритим голосуванням, якщо інше не передбачено статутом товариства.

Враховуючи, що відповідно до ст. 29 Закону № 2275-УІІІ право бути присутнім на загальних зборів є у учасників товариства, а звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ не вимагає необхідності отримання пояснень від працівника, доводи представника позивача щодо порушення принципу рівності та права «бути почутим» не заслуговують на увагу та є безпідставними.

Щодо аргументів про відсутність письмового договору чи контракту повторюю, то відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

11.01.2022ОСОБА_1 згідно письмової заяви на ім`я директора ТОВ «Скандеко» просив прийняти його на посаду «Директор комерційний». В цей же день було видано наказ №2-К про прийняття ОСОБА_1 на посаду «Директор комерційний».

На письмовій формі трудового договору ОСОБА_1 не наполягав.

Щодо відсутності факту обслуговування цінностей в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 41КЗпПУ та доводів того, що ексклюзивний дистриб`юторський договір, укладений між ТОВ «Скандеко» та Flugger A/S (Данія), не є товарною цінністю.

Відповідно розділу І Предмет договору Компанія «Флюггер А/С» (надалі - Постачальник) призначає ТОВ «Скандеко» (надалі Дистриб`ютор) своїм ексклюзивним дистриб`ютором на території України (надалі - Територія) щодо асортименту товарів, які Постачальник час від часу виробляє та збуває на ринку в межах Території під товарним знаком « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (надалі - Товари). Дистриб`ютору також надається право на створення та управління профільними магазинами «Флюггер» з метою перепродажу Товарів, придбаних у Постачальника. Пункт 1 Розділу II покладає на Дистриб`ютора обов`язок захищати інтереси Постачальника з належною ретельністю відповідального бізнесмена. За цим Договором Дистриб`ютор набув в тому числі і права: на використання комерційної таємниці (п. 7 Договору); на використання товарного знаку, фірмової назви та іншої символіки Постачальника (п. 10 Договору); на використання доменного імені (п. 11 Договору).

Відповідно до ст. 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності.

Законодавство, яке визначає права на інтелектуальну власність, базується на праві кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, що, за визначенням, є благом нематеріальним і зберігаються за його творцями та можуть використовуватися іншими особами лише з їх дозволу, окрім випадків, визначених законодавством.

Об`єкти права інтелектуальної власності є об`єктом оцінки та мають вартість - еквівалент цінності об`єкта оцінки, виражений у ймовірній сумі грошей (Національний

стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10 вересня 2003 р. № 1440).

Відповідно до Національного стандарту N 4 «Оцінка майнових прав інтелектуальної власності», затвердженого постановою КМУ від 3 жовтня 2007 р. № 1185, оцінюються майнові права на такі об`єкти права інтелектуальної власності: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування (топографії) інтегральних мікросхем; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці; інші об`єкти, що згідно із законодавством належать до об`єктів права інтелектуальної власності.

У відзиві відповідачем зазначено, що права, набуті за дилерським договором є основним нематеріальним активом та ресурсом ТОВ «Скандеко», угода з Flugger A/S (Данія) підвищила рівень ділової репутації Товариства та збільшила його вартісні показники на ринку України.

ОСОБА_1 як директору комерційному був ввірений цей ресурс, позивач безпосередньо відповідав за його збереження та ефективність.

Відповідач зазначає, що нематеріальним активом є права, набуті за ексклюзивним дистриб`юторським договором, укладеним між ТОВ «Скандеко» та Flugger A/S (Данія). Ці права вище зазначені. Отже він не погоджується з позицією позивача відносно того, що сам по собі Договір не є ані грошовою, ані товарною цінністю, що Договір, як домовленість не може бути цінністю. Також зазначає, що в силу специфіки нематеріального ресурсу, він не може бути переданий під звіт. Але «ввірення в обслуговування» цілком можливо шляхом покладення обов`язків, обумовлених трудовою функцією працівника.

В систему обов`язків позивача безпосередньо входило: ефективне просування продаж Товарів на Території, захист інтересів Постачальника, недопущення анулювання ексклюзивних прав та їх збереження у користуванні Товариства протягом дії Договору.

Дії позивача (наведені у відзиві) були направлені на руйнування довгострокової стратегії комерційної діяльності та фінансових планів підприємства, анулювання ексклюзивних прав за Договором.

Крім того створення позивачем несприятливих умов праці в колективі, конфлікти з клієнтами та їх відмова в подальшому від співпраці прямо пов`язана з можливістю відповідача відповідати за зобов`язаннями за Договором згідно п. 3.

Позивач направив повідомлення з недостовірними даними Постачальнику про недотримання Дистриб`ютором законодавства про справедливу торгівлю, що відповідно до п. 13.2 Договору вважається суттєвим порушенням Договору згідно з пунктом 21.

Пунктом 21 Договору передбачено право Постачальника без обмежень та будь-яких попередніх умов дострокового розірвання цього Договору.

Наразі компанією Флюггер розслідується справа на внутрішньому рівні і наслідки дій ОСОБА_1 не визначені.

Таким чином, обов`язки Комерційного директора мають відповідальний характер, порушення яких могло призвести до наслідків у вигляді припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31 липня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про допит свідків. Відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про витребування доказів.

04 серпня 2023 року від представника відповідача ТОВ «Скандеко» надійшли письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

04 серпня 2023 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Шафоростов В.О., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені вище.

Представник відповідача ТОВ «Скандеко» - адвокат Цогоєва О.А., в судовому засіданні просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з підстав, які викладені у відзиві та письмових поясненнях.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, за клопотанням представника позивача, залишено без розгляду раніше подане клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

В частині 1 ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні було встановлено, що 11.01.2022 ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора ТОВ «Скандеко» з проханням прийняти його на роботу за основним місцем працевлаштування на посаду директора комерційного з 12.01.2022. ( т.1 а.с. 134 )

Розпорядженням №2-К від 11 січня 2022 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 було прийнято на посаду директора комерційного. ( т.1 а.с. 135)

Згідно штатного розкладу ТОВ «Скандеко» з 12.01.2022 посадовий оклад директора комерційного становить 10 000 грн. ( т.1 а.с. 136)

Наказом від 24 березня 2023 №5-к звільнено ОСОБА_5 Директора комерційного за підставою вчинення винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця (п.2 ст. 41 КЗпПУ) 30.03.2023. Підстава: протокол загальних зборів учасників товариства від 23.03.2023 №1. (т.1 а.с. 192)

З протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Скандеко» вбачається, що після доповіді директора ТОВ «Скандеко» ОСОБА_3 , в якій вона повідомила про те, що має інформацію про вчинення ОСОБА_1 дій, направлених на втрату довіри з боку партнера Flugger A|S (Данія) на території України. Окрім цього директором було виявлено випадки недбалого ставлення до роботи ОСОБА_1 , а саме: провокації інших співробітників компанії до дій, спрямованих на саботаж робочих процесів компанії, та погіршення робочого клімату в колективі компанії, дії, спрямовані на погіршення відносин з іншими контрагентами компанії. Зборами прийнято одноголосне рішення про надання згоди директору на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади в зв`язку з втратою довіри до нього. (т.1 а.с. 137)

Із зазначеним звільненням позивач не згоден, вважає, що його було звільнено не законно, у зв`язку з чим вважає, що він підлягає поновленню на роботі та з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Так, трудові відносини усіх працівників регулюються Кодексом законів про працю України, зокрема частиною 1 статті 1 вказаного Кодексу передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності.

Статтею 2 КЗпП України встановлено, що право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники мають право на … звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Як зазначає ст.2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника - статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу - статтями 40, 41, 43, 43-1 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) - статтею 45 цього Кодексу.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 520/7491/16.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП України, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Виходячи з норм чинного трудового законодавства та судової практики, роботодавцю для звільнення працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, за ст. 41 п. 2 КЗпП України, достатньо вчинення умисно або необережно таких дій, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Згідно статті 5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» метою діяльності Товариства є: одержання прибутку та використання його в інтересах учасників Товариства; ефективне управління майном та коштами, як власниками, так і залученими; забезпечення суспільства потреб в продукції, роботах та послугах Товариства.

Предметом діяльності Товариства є надання послуг, здійснення виробничої, торгівельної, консультативної, посередницької, інвестиційної, інноваційної, інжинірингової, культурно-освітньої та будь-якої іншої господарської та підприємницької діяльності що не суперечить чинному законодавству України. ( т.1 а.с.104-127)

Як було зазначено вище позивач ОСОБА_1 займав посаду директора комерційного ТОВ «Скандеко».

В судовому засіданні позивач та його представник пояснили, і проти цього не заперечувала і представник відповідача, що між позивачем та відповідачем відсутній підписаний трудовий договір. Посадова інструкція ОСОБА_1 також не підписувалася. Договір про матеріальну відповідальність між сторонами не укладався.

Разом з тим, як було зазначено вище відповідач ОСОБА_1 розпорядженням №2-К від 11 січня 2022 року, яке винесено на підставі його письмової заяви, було прийнято на роботу до ТОВ «Скандеко» на посаду директора комерційного, про що зроблено відповідний запис в його трудовій книжці. ( т.1 а.с. 16, 135)

Згідно ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст. 24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, що з моменту прийняття на роботу, а саме з 12.01.2022, і до моменту звільнення, до 24 березня 2023 року, ОСОБА_1 виконував роботу та обов`язки директора комерційного, будь-яких зауважень щодо його повноважень останній не висловлював.

Згідно Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, випуск 1 Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 336 від 29.12.2004: 14., завданням та обов`язком Директора Комерційного є: здійснення керівництва фінансово-господарською діяльністю підприємства у сфері матеріально-технічного забезпечення, заготівля та зберігання сировини, збуту продукції на ринку та за договорами постачання, транспортного та адміністративно-господарського обслуговування, забезпечуючи ефективне та цільове використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження їх витрат, прискорення обороту обігових коштів. Організація участі підпорядкованих йому служб і структурних підрозділів у складанні перспективних та річних планів виробництва і реалізації продукції, визначенні довгострокової стратегії комерційної діяльності та фінансових планів підприємства, а також у розробленні стандартів з матеріально-технічного забезпечення якості продукції, організації зберігання і транспортування сировини, збуту готової продукції. Вжиття заходів щодо своєчасного укладення господарських та фінансових договорів з постачальниками і споживачами сировини та продукції, розширення прямих і тривалих господарських зв`язків, забезпечує виконання договірних зобов`язань з поставок продукції (за кількістю, номенклатурою, асортиментом, якістю, строками та іншими умовами поставок). Здійснює контроль за реалізацією продукції, матеріально-технічного забезпечення підприємства, фінансовими та економічними показниками діяльності підприємства, за правильним витрачанням обігових коштів і цільовим використанням банківського кредиту, припиненням виробництва продукції, яка не матиме збуту, та забезпечує своєчасну виплату заробітної плати працюючим. Керування розробленням заходів щодо ресурсозбереження і комплексного використання матеріальних ресурсів, удосконалення нормування витрат сировини, матеріалів, обігових коштів і запасів матеріальних цінностей, поліпшення економічних показників роботи та формування системи економічних індикаторів роботи підприємства, підвищення ефективності виробництва, зміцнення фінансової дисципліни, запобігання утворенню та ліквідації наднормативних запасів товарно-матеріальних цінностей, а також перевитрат матеріальних ресурсів. Брати участь від імені підприємства у ярмарках, торгах, на виставках, біржах з рекламування та реалізації продукції, що випускається, контролює додержання дисципліни під час виконання завдань і зобов`язань з поставок продукції і їх відповідність господарським договорам, вивчає ринкову кон`юнктуру на вироби, які випускає підприємство. Організовувати роботу складського господарства, створює умови для належного зберігання матеріальних ресурсів і готової продукції. Забезпечувати раціональне використання всіх видів транспорту, удосконалення вантажно-розвантажувальних робіт, вживає заходів щодо максимального оснащення цієї служби необхідними механізмами та пристроями. Організовувати роботу з використання і реалізації вторинних ресурсів та побічних продуктів. Забезпечувати своєчасне складання кошторисно-фінансових та інших документів, розрахунків, установленої звітності про виконання планів збуту готової продукції, фінансової діяльності, матеріально-технічного забезпечення та роботи транспорту. Координувати роботу підпорядкованих йому служб і підрозділів.

Представник відповідача зазначила суду, що до основних обов`язків ОСОБА_1 входило матеріально-технічне забезпечення фінансово-господарської діяльності підприємства, забезпечення ефективного та цільового використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження їх витрат, прискорення обороту обігових коштів.

Згідно Статуту ТОВ «Скандеко» одним із видів діяльності даного товариства є торгівля.

В судовому засіданні представник відповідача пояснила, що метою створення ТОВ «Скандеко» є співпраця та ексклюзивне представництво міжнародного концерну Flugger A/S (Данія) в Україні, який є виробником лакофарбових та оздоблювальних матеріалів.

Так, згідно Exclusive Distributor Agreement Including Dealership, укладеного між Flugger A/S (Данія) та TOB «Скандеко» останнє набуло права на ексклюзивне дистриб`юторське представництво матеріалів міжнародного концерну Flugger A/S (Данія) з Україні. ( т.1 а.с. 141-153)

Представник відповідача повідомила, що права, набуті за дилерським договором є основним нематеріальним активом та ресурсом ТОВ «Скандеко», угода з Flugger A/S (Данія) підвищила рівень ділової репутації Товариства та збільшила його вартісні показники на ринку України. ОСОБА_1 як директору комерційному був ввірений цей ресурс, позивач безпосередньо відповідав за його збереження та ефективність. Наприкінці лютого 2023 року директору ТОВ «Скандеко» надійшла інформація від партнера підприємства про те, що ОСОБА_1 , має намір позбавити ТОВ «Скандеко» прав офіційного представництва за угодою з Flugger A/S (Данія) в Україні, створити конкуруючий бізнес та стати єдиним офіційним дистриб`ютором Flugger A/S (Данія) на цій території. Згідно отриманої інформації в подальшому ОСОБА_4 планував переманити частину своїх колег та створити відповідачу штучні умови для припинення його діяльності. Наприкінці березня 2023 року директор Товариства отримала повідомлення, що ОСОБА_1 підготував письмове звернення до компанії Flugger A/S (Данія), виклавши відомості, що не відповідають дійсності, створивши тим самим штучну загрозу іміджу компанії Flugger A/S (Данія). Також, директору ТОВ «Скандеко» протягом останнього півроку надходили неодноразові скарги працівників щодо неприйнятної форми спілкування ОСОБА_1 з підлеглими, створення несприятливих умов праці в колективі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка директор ТОВ «Скандеко» ОСОБА_3 пояснила, що основним обов`язком ОСОБА_1 , як Директора комерційного, було виконання умов договору, укладеного між Flugger A/S (Данія) та TOB «Скандеко», за яким останнє набуло права на ексклюзивне дистриб`юторське представництво матеріалів міжнародного концерну Flugger A/S (Данія) з Україні.

Про свої службові обов`язки ОСОБА_1 був повідомлений усно.

Також свідок зазначила, що ОСОБА_1 не виконував свої обов`язки щодо виконання умов договору з компанією Flugger A/S (Данія). Крім того, він почав конфліктувати в колективі, з підлеглими говорити на підвищених тонах, змушував працівників писати заяви на звільнення. Крім того, в лютому 2022 року працівники ФОП ОСОБА_6 повідомили ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 має план розвалити ТОВ «Скандеко» та самостійно працювати з компанією Flugger A/S (Данія). Свідок, як директор ТОВ «Скандеко», особисто повідомила ОСОБА_1 , що її довіра до нього закінчилася, що вони разом працювати не зможуть, і що 30.03.23 буде його останнім днем роботи.

За ініціативою ОСОБА_3 були скликані Загальні Збори учасників Товариства, на яких було розглянуто питання недовіри до ОСОБА_1 та його звільнення.

Позивач стверджує, що на загальні збори учасників він запрошений не був, а тому був позбавлений можливості висказати свою точку зору до загальних зборів щодо його звільнення. Вважає такі дії з боку відповідача грубим порушенням трудового законодавства.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.20218 р. № 2275-УІІІ (надалі - Закон № 2275- VIII), Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.

Оскільки звільнення з роботи працівників Товариства не належить до виключної компетенції виконавчого органу, вирішення питання щодо звільнення позивача Загальними зборами жодним чином не порушує вимоги закону та не впливає на права позивача.

КЗпП України не містить заборони звільнення працівника в тому числі за рішенням Загальних зборів Товариства.

Статтею 29 Закону № 2275-УІІІ передбачено, що право бути присутнім на загальних зборів є у учасників товариства.

Суд зазначає, що звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпПУ не вимагає необхідності отримання пояснень від працівника.

Отже доводи сторони позивача щодо порушення принципу рівності та права «бути почутим» є безпідставними.

Щодо стверджень представника позивача про те, що договір, як домовленість, укладений між ТОВ «Скандеко» та TM Flugger A/S (Данія) не є ані грошовою цінністю, ані товарною цінністю, ані культурною цінністю, суд зазначає наступне.

Відповідно розділу І Предмет договору Компанія «Флюггер А/С» (надалі - Постачальник) призначає ТОВ «Скандеко» (надалі Дистриб`ютор) своїм ексклюзивним дистриб`ютором на території України (надалі - Територія) щодо асортименту товарів, які Постачальник час від часу виробляє та збуває на ринку в межах Території під товарним знаком «Флюггер» (надалі - Товари). Дистриб`ютору також надається право на створення та управління профільними магазинами «Флюггер» з метою перепродажу Товарів, придбаних у Постачальника. Пункт 1 Розділу II покладає на Дистриб`ютора обов`язок захищати інтереси Постачальника з належною ретельністю відповідального бізнесмена. За цим Договором Дистриб`ютор набув в тому числі і права: на використання комерційної таємниці (п. 7 Договору); на використання товарного знаку, фірмової назви та іншої символіки Постачальника (п. 10 Договору); на використання доменного імені (п. 11 Договору). (т.1 а.с. 148-152)

В судовому засіданні представник відповідача та свідок ОСОБА_3 , яка є директором ТОВ «Скандеко», зазначили, що права, набуті за дилерським договором є основним нематеріальним активом та ресурсом ТОВ «Скандеко», угода з Flugger A/S (Данія) підвищила рівень ділової репутації Товариства та збільшила його вартісні показники на ринку України. ОСОБА_1 як директору комерційному був ввірений цей ресурс, позивач безпосередньо відповідав за його збереження та ефективність. В обов`язки позивача входило: ефективне просування продаж товарів на території, захист інтересів постачальника, недопущення анулювання ексклюзивних прав та їх збереження у користуванні Товариства протягом дії Договору. Дії позивача були направлені на руйнування довгострокової стратегії комерційної діяльності та фінансових планів підприємства, анулювання ексклюзивних прав за Договором.

У висновку спеціаліста №12 від 13.07.2023, який було надано в якості доказу представником відповідача зазначено, що права набуті за ексклюзивним вистриб*ютерським договором від 17.11.2020, укладеним між компанією «Флюгер А/С» та ТОВ «Скандеко», є товаром і має товарну цінність. (т.2 а.с. 9-12)

Свідок ОСОБА_3 також повідомила суду про те, що ОСОБА_1 направив до компанії «Флюгер А/С» повідомлення з недостовірними даними про недотримання дистриб`ютором законодавства про справедливу торгівлю, що вважається суттєвим порушенням Договору. Пунктом 21 Договору передбачено право постачальника без обмежень та будь-яких попередніх умов дострокового розірвання цього Договору. Наразі компанією Флюггер А/С розслідується справа на внутрішньому рівні і наслідки дій ОСОБА_1 не визначені.

З відповіді Компанію «Флюгер Груп А/С» на не анонімний звіт інформатора про фінансові злочини, який адресований ОСОБА_7 , від 17.05.2023 зазначається, що вони дякують за надану додаткову інформацію. Вона є дуже цінною. На даний момент розслідують дану справу на внутрішньому рівні. ( т.1 а.с. 155)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що ОСОБА_1 знає як директора комерційного ТОВ «Скандеко», з яким вони співпрацювали. В бесідах ОСОБА_1 повідомляв йому, що з ОСОБА_9 тяжко працювати, що вона приймає не вірні рішення, що його не до оцінюють. У ОСОБА_1 було бажання провести перемови в Данії, та бізнес перевести на себе.

Отже, ОСОБА_1 , який, користуючись своїм службовим становищем директора комерційного, намагався заволодіти в особистих інтересах правами за договором на офіційне представництво TM Flugger A/S (Данія) та завдати шкоди інтересам товариства ТОВ «Скандеко».

Крім того, представник відповідача зазначила про створення позивачем несприятливих умов праці в колективі, конфлікти з клієнтами та їх відмова в подальшому від співпраці, що на її думку прямо пов`язано з можливістю відповідача відповідати за зобов`язаннями за Договором згідно п. 3.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснили суду, що дійсно ОСОБА_1 займав посаду директора комерційного ТОВ «Скандеко». Були випадки, коли в їх присутності ОСОБА_1 розмовляв з підлеглими на підвищених тонах, дозволяв висловлювання в їх адресу нецензурною лайкою. Також свідки пояснили, що у зв`язку з негативним ставленням ОСОБА_1 до оточуючих, деякі клієнти відмовлялися від приїзду на фірму для закупівлі їх продукції.

Свідок ОСОБА_11 також зазначив, що йому як начальнику відділу збуту ТОВ «Скандеко», ОСОБА_1 пропонував звільнитися. Дана пропозиція від ОСОБА_1 надходила і до інших працівників товариства.

Отже, судом було достовірно встановлено, що позивач по справі займав посаду директора комерційного ТОВ «Скандеко», до його основних обов`язків входило матеріально-технічне забезпечення фінансово-господарської діяльності підприємства, забезпечення ефективного та цільового використання матеріальних і фінансових ресурсів, зниження їх витрат, прискорення обороту обігових коштів. Винні дії ОСОБА_1 , які призвели до втрати довіри до нього, зумовлюються саме корисливим мотивом, що вказує на усвідомлення останнім вчинення вказаного діяння та бажання настання негативних наслідків для товариства, досягнення яких обумовило б неможливість подальшої економічної діяльності ТОВ «Скандеко» та його припинення.

У постанові від 3 березня 2020 року по справі № 373/1038/17 Верховний Суд наголосив, що звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника. Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовіри до працівника.»

За таких обставин, суд приходить до висновку, що звільнення позивача за ст. 41 п. 2 КЗпП України є цілком обґрунтованим та законним, у зв`язку із чим, наказ № 5-к від 24 березня 2023 року, є таким, що виданий з дотриманням норм чинного законодавства України.

У зв`язку з тим, що судом не було встановлено підстав для скасування наказу про звільнення позивача з займаної ним посади, то суд не знаходить підстав і для поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Скандеко» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем по справі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 40, 47, 116, 147, 149, 235 КЗпП України, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скандеко» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ТОВ «Скандеко», код ЄДРПОУ 3993995, юридична адреса: м. Харків, пров. Сімферопольський, буд.6.

Повний текст рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Суддя В. В. Труханович