Справа № 297/2181/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2023 року (суддя Михайлишин В.М.) про відмову у видачі судового наказу у справі №297/2181/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою та просило видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 10 718,40 грн та 268,40 грн у відшкодування судового збору.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.07.2023 у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію відмовлено.

На дану ухвалу подало апеляційну скаргу ТОВ «Закарпаттяенергозбут». Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що згідно ч.3 ст.163 ЦПК України документ, а саме Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно якого суд має право встановити право заявника на стягнення заборгованості, не передбачено надавати до заяви про видачу судового наказу. Так, заявник у своїй заяві не посилався на підтвердження обставин, що стосуються факту реєстрації заявника чи факту взяття його на облік як платника податків, а вказував на наявність обов`язку боржника, з яким укладено договір та який фактично користується послугами за вказаною адресою, сплатити за надані послуги з постачання електричної енергії на підставі нормативно-правових актів, які регулюють питання про надання цих послуг. У зв`язку з чим, вважає, що подана ТОВ «Закарпаттяенергозбут» заява свідчить про виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу. Зазначає, що 05.04.2023 суди отримали автоматичний доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (далі Реєстру) у кабінеті судді у підсистемі «Електронний суд», у звязку з чим суддя Михайлишин В.М. мав змогу самостійно зробити запит до Реєстру та отримати інформацію стосовно заявника. Вказує, що установчі документи товариства не передбачено надавати до заяви про видачу судового наказу та ними не можуть підтверджуватися обставини, якими обґрунтовує свої вимоги заявник. Звертає увагу, що ч.3 ст.163 ЦПК України не передбачено обов`язку заявника надавати другий примірник заяви про видачу судового наказу з додатками для боржника в рамках наказного провадження, що виключає необхідність у їх посвідченні.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування заяви про видачу судового наказу ТОВ «Закарпаттяенергозбут» зазначило, що ОСОБА_1 , якій здійснюється постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом оплати рахунків виставлених ТОВ «Закарпаттяенергозбут» за фактичне споживання електричної енергії за вказаною адресою, що підтверджується абонентською книжкою особового рахунку № НОМЕР_1 .

Вказувало, що споживачем ОСОБА_1 відмови приєднання до такого договору подано не було, а відтак, сторони взяли на себе певні права та обов`язки, в тому числі й щодо постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджувало, що місцем виконання договору є адреса постачання електричної енергії: АДРЕСА_1 .

Зазначало про наявність у ОСОБА_1 перед ТОВ «Закарпаттяенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 10718,40 грн за період з 01.11.2021 по 05.06.2023, що підтверджується абонентською книжкою особового рахунку № НОМЕР_1 .

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції, виходив з того, що до матеріалів справи не долучено жодних документів щодо статусу юридичної особи, зокрема: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які містять інформацію щодо відомостей про юридичну особу або її відокремлений підрозділ (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру), а також про проведену реєстраційну дію, через що суд позбавлений можливості перевірити право вимоги заявника щодо стягнення заборгованості (тобто перевірити дату реєстрації заявника, дату взяття на облік як платника податків). Разом з цим, заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу не долучено інших установчих документів товариства, згідно яких суд міг би встановити повноваження особи, за підписом якої видана довіреність представнику. Крім цього, зазначав, що долучені до заяви про видачу судового наказу копії документів у другому екземплярі для боржника не завірені належним чином відповідно вимог ЦПК України та ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів». Також, у вказаному екземплярі додатків для боржника наявна виписка з особового рахунку боржника, яка не містить реквізитів посадової особи, яка її склала (зокрема: посаду, підпис, прізвище та ініціали, печатку товариства).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, враховуючи наступне.

Згідно з вимог ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Так, зі змісту ч.3 ст. 163 ЦПК України не передбачається обов`язку заявника додавати до заяви про видачу судового наказу такі документа як Витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно яких суд міг би встановити право заявника на стягнення заборгованості.

Також суд першої інстанції виходив з того, що заявником до матеріалів заяви про видачу судового наказу не долучено інших установчих документів товариства, згідно яких суд міг би встановити повноваження особи, за підписом якої видана довіреність представнику.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема відомості про керівника юридичної особи: прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення або набуття повноважень, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Отже, за наявності сумнівів щодо наявності повноважень у особи, за підписом якої видана довіреність представнику, суд може скористатися відомостями, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, містяться відомості про те, що керівником юридичної особи ТОВ «Закарпаттяенергозбут» є Німець Н.Б.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви додано довіреність, згідно з якою ТОВ «Закарпаттяенергозбут» в особі директора Німець Н.Б., яка діє на підставі статуту, уповноважено Кльофу І.Ф. представляти інтереси ТОВ «Закарпаттяенергозбут» в усіх судах України всіх інстанцій (в цивільних, господарських та адміністративних), в органах ДВС та у відносинах з приватними виконавцями, а також в інших органах державної та виконавчої влади, органах місцевого самоврядування, а також підписувати та подавати від імені Товариства, зокрема заяви про видачу судових наказів. Довіреність підписана керівником ТОВ «Закарпаттяенергозбут» Німець Н.Б. (а.с.8).

Враховуючи вищенаведене, вбачається, що довіреність видана ОСОБА_2 повноважною особою, у зв`язку з чим остання має право подавати та підписувати від імені ТОВ «Закарпаттяенергозбут» заяву про видачу судового наказу.

Крім цього, місцевий суд, відмовляючи у видачі судового наказу, виходив з того, що долучені до заяви про видачу судового наказу копії документів у другому екземплярі для боржника не завірені належним чином відповідно вимог ЦПК України та ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Однак з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, оскільки положеннями статті ст.163 ЦПК України не передбачено надання до заяви про видачу судового наказу її копії разом з доданими до неї документами

Отже, суд першої інстанції, не врахувавши наведеного, дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про видачу судового наказу.

Також ТОВ «Закарпаттяенергозбут» в апеляційній скарзі просить вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених скаржником у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, а саме - стягнути із боржника судовий збір у розмірі 2684 грн, сплачений стягувачем при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом ІІ ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, які понесені боржником.

З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 3 ст. 19 ЦПК України).

Отже, враховуючи те, що розгляд справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а судові витрати підлягають розподілу тільки за результатом вирішення спору по суті, то відповідно відсутні підстави для задоволення клопотання про стягнення судового збору, сплаченого стягувачем при поданні апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення заявлених ТОВ «Закарпаттяенергозбут» витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки, відшкодування таких витрат здійснюється у позовному провадженні.

Керуючись ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» задовольнити частково.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У задоволенні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттянергозбут» про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: