КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/985/21

номер провадження 22-ц/824/9494/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 03 вересня 2021 року /суддя Гаврилова О.В./

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Згідно заявлених вимог, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 23-річного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 03 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 січня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання або до досягнення ним двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. /а.с. 26-30/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема у зв`язку з неналежним повідомленням відповідачки про розгляд справи, судом першої інстанції не встановлено чи може мати надавати матеріальну допомогу. Вказувала, що судом не враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася дитина, ОСОБА_5 , з батьком дитини вона розлучена, згодом він помер. В періоди коли відповідачка працювала вона давала кошти позивачу, скільки могла. На момент подання позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, позивач знав, що відповідачка безробітна і немає жодного доходу, окрім виплат дитині по втраті батька. Наголошувала, що позивач ввів суд в оману щодо дійсних обставин справи, а саме чому позивач вважає, що батько не має приймати участь в його утриманні через те, що має іншу сім`ю, а ось відповідачка має нести цей обов`язок самостійно, тоді коли вона не має такої можливості та утримує малолітню дитину сама. Отже, судом не виконано вимоги закону, адже усі обставини справи мають бути доведені належними доказами, в цій справі обов`язковому з`ясуванню підлягає обставина наявності або відсутності можливості відповідачки сплачувати аліменти, і попри відсутність у справі будь-яких доказів щодо цього, судом ухвалено рішення про задоволення позову, що суперечить закону.

ОСОБА_3 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином, з відзивом на апеляційну скаргу до суду не звертався.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2007 року у справі №2-750/1 стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2007 року у справі №2-750/1 встановлено, що ОСОБА_7 є опікуном малолітнього онука ОСОБА_3 , рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2006 року ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав.

Згідно довідки вихідний №659, виданої Коледжем мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну 29 вересня 2020 року , ОСОБА_3 є студентом 3 курсу групи АГ-9-2 денного відділення за спеціальністю «Аудіовізуальне мистецтво та виробництво» спеціалізація «Анімаційна графіка» Фахового коледжу мистецтв та дизайну» Київського національного університету технологій та дизайну, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.9).

Як убачається з договору про навчання №103/18, укладеного між Коледжем мистецтв та дизайну Київського національного університету технологій та дизайну та ОСОБА_7 , предметом якого є надання послуг навчання за спеціальністю 021 Аудіовізуальне мистецтво та виробництво, спеціалізацією «Анімаційна графіка», термін навчання 3 роки 10 місяців, молодший спеціаліст денної форми навчання, загальна вартість освітньої послуги становить 60 000,00 грн, загальна вартість освітньої послуги на рік становить 15 000,00 грн. Освітня послуга надається студенту ОСОБА_3 (а.с.10)

Також позивач надав копії квитанції про здійснення ОСОБА_8 платежів по оплаті за студентський квиток та навчання ОСОБА_3 (а.с.11)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 199 СК України про те, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позов, не подала доказів своєї неспроможності надання повнолітньому сину матеріальної допомоги, якої він потребує у зв`язку з продовженням навчання.

Враховуючи те, що відповідач є матір`ю позивача, позбавленою щодо нього батьківських прав, позивач навчається на денній формі, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, та те, що відповідач є особою працездатного віку, доказів того, що вона не може надавати матеріальну допомогу позивачу, як і доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період навчання, а отже, позов підлягає задоволенню.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції не у повному обсязі було досліджено обставини справи у зв`язку з тим, що відповідач не приймала участь у її розгляді.

Як зазначає відповідачка в апеляційній скарзі, будинок за її місцем реєстрації не придатний для життя, про що позивачу було відомо як і її місце проживання.

Водночас, ст. 182 СК України зобов`язує суд враховувати ряд обставин, з якими пов`язана можливість сплати аліментів у зв`язку з навчанням.

Апеляційним судом не можуть ігноруватись документи, на підтвердження неможливості сплати відповідачкою аліментів, хоча вони і не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання.

Встановлено судом апеляційної інстанції, що 13.07.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 15 та видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

У цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина, ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві).

ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру, щодо отриманих доходів, єдиним доходом ОСОБА_1 з січня 2021 р. по грудень 2022 р. є соціальна виплата - нарахування дитині у зв`язку із втратою годувальника батька, з чого не можуть стягуватись аліменти, оскільки вони не є її доходом у відповідності до норм Постанови КМУ від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», з відповідними змінами.

Враховуючи вищевикладене, судом при ухваленні оскаржуваного рішення не дотримано вимог ч. 5 ст. 263 ЦПК України, також судом в порушення ч. 1 ст. 264 ЦПК України не у повному обсязі досліджено питання, що були необхідними при ухваленні рішення, адже саме на позивача, на підтвердження своїх позовних вимог, покладається обов`язок доведення спроможності відповідачки сплачувати аліменти у зв`язку з навчанням.

За викладених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з неможливістю відповідачки надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, у справах про стягнення аліментів, судові витрати апелянта у розмірі 1362 грн компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва 03 вересня 2021 року - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва 03 вересня 2021 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Компенсувати ОСОБА_1 1362 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: