Номер провадження: 22-ц/813/3241/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Акціонерне Товариство «Страхова компанія «АРКС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

До Київського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_2 із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 87 398, 77 грн., та моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.07.2020 року з вини ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було отримано страхове відшкодування заподіяної шкоди у розмірі 34 900,96 грн. від АТ « АРКС», але зазначена сума відшкодування не відповідає реально отриманої позивачем матеріальної шкоді, а тому різницю між вартістю відновлюваного ремонту та розміром страхового відшкодування слід стягнути з особи, яка винна у заподіянні шкоди.

Вартість необхідного для повного відновлювання автомобілю ремонту була визначена Звітом спеціаліста-оцінювача та встановлена у розмірі 128 878,07 грн., а безпосередня вартість відновлюваного ремонту склала 119 880,00 грн. Несвоєчасність виконання грошового зобов`язання з боку відповідача є підставою для стягнення також інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

Крім того самим фактом ДТП з вини відповідача була заподіяна моральна шкода пов`язана з неможливістю використання транспортного засобу до моменту його відновлення та зміною на цей звичайного укладу життя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Акціонерне Товариство «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 24.07.2020 року. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 79 102 гривні 18 копійок, як різницю між сумою відновлюваного ремонту та вартістю матеріального збитку, визначеного у звіті вартості матеріального збитку від 07.11.2020 року. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2189 гривень. Відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на загальну суму 4938 гривень 70 копійок, які складаються зі сплачених 2500 гривень за складення звіту та 2438,7 грн. за сплату судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)Звіт вартості матеріального збитку від 07.11.2020 за №08-031 в якості висновка експерта не можна приймати, оскільки не відповідає вимогам ЦПК України щодо експерта та правил оформлення висновків; жодних відомостей щодо проходження атестації та наявності кваліфікації судового експерта у ОСОБА_3 до суду надано не було; вказаний звіт не містить відомостей, що ОСОБА_3 попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що він підготовлений для подання до суду;

2)у Повідомленні Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07.02.2022 №СЕ-19/116-22/828-АВ про неможливість проведення експертизи вказано, що проведеним аналізом інформації представленої на спеціалізованих Інтернет-ресурсах установлено, що автомобілі «Bentley Continental GT» 2003-2010 років випуску, які є ідентичними об`єкту дослідження, комплектувались складовими із переліченими каталожними номерами. Протитуманними фарами автомобілі не комплектувались. За своїм зовнішнім виглядом та матеріалом виготовлення (решітки виготовлені з чорного пластику). Тобто судовий експерт, який має відповідну кваліфікацію, попереджений про кримінальну відповідальність, вказує на те, що комплектація авто не є базовою, та має додаткове обладнання (протитуманні фари), що не відображено у Звіті та піддає достатньому сумніву правдивості викладених на ньому висновків про розмір відновлювального ремонту.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_2 апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 24.07.2020 року о 13:40 годин у місті Одесі біля будинку №99 на проспекті Небесної Сотні водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «MAZDA 6», р/н НОМЕР_1 , під час зміни напрямку для руху ліворуч, не переконався у безпеці маневру, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «BENTLEY CONTINENTAL» 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Винність ОСОБА_1 у даній дорожньо-транспортній пригоди встановлена у постанові Київського районного суду м. Одесі від 22 вересня 2020 року, винесеної по справі №947/23660/20 (а.с. 21).

Згідно із Звіту №08-031 від 07.11.2020 спеціаліста-оцінювача з визначення вартості матеріального збитку заподіяної власнику автомобіля «BENTLEY CONTINENTAL» 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 128 878,07 грн., а вартість матеріального збитку, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, становить 49 775,89 грн. (а.с. 23).

За змістом полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності , укладеного 26.11.2019, у період до 26 листопада 2020 року, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами внаслідок ДТП за участю автомобіля « MAZDA 6», р.н. НОМЕР_1 , застрахована Страховою компанією «АРКС» із визначенням суми страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну у розмірі 130 000 грн., з розміром франшизи у нуль гривень (а.с. 17).

19 листопада 2020 року потерпіла ОСОБА_2 звернулась до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування (а.с. 60), а у подальшому із заявою про додаткове відшкодування (а.с. 61) та отримала в якості страхового відшкодування 30 березня 2021 року 27570,96 грн., а також 22 квітня 2021 року 7330 грн.

Таким чином, загальна сума страхового відшкодування складає 34900,96 грн. (а.с. 62-63).

Звернувшись до ФОП « ОСОБА_4 » для здійснення безпосереднього відновлюваного ремонту, ОСОБА_2 у відповідності до рахунку-фактури від 16.10.2020 (а.с. 46) сплатила 119 880,00 грн. (а.с. 47), та підписала 30 листопада 2020 року акт виконаних робіт (а.с. 59), яким підтверджено відновлення автомобілю.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки (автомобілі ) врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК - України), а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV)

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

«Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням».

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

У даному випадку суд першої інстанції правильно врахував в якості належного та допустимого доказу по справі, яким підтверджується розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП від 24.07.2020 власнику транспортного засобу «BENTLEY CONTINENTAL» 2004 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , Звіт вартості матеріального збитку від 07.11.2020, за №08-031, згідно висновку якого вартість відновлюваного ремонту автомобілю визначена у розмірі 128 878,07 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяному власнику в результаті аварійного пошкодження, як сума вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових, які підлягають заміні під час ремонту, визначена у розмірі 49775,89 грн.

Зазначена у звіті вартість матеріального збитку, враховуючи відсутність визначеної вартості франшизи, підлягає страховому відшкодуванню, а тому не може відноситься до розміру який підлягає стягненню з особи, винної у дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно із цим зазначена у звіті різниця між відновлюваним ремонтом та сумою матеріального збитку, визначеному з урахуванням фізичного зносу, у розмірі 79102,18 гривень підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 , як особи безпосередньо винної у заподіянні шкоди.

Розмір реальних витрат на відновлення транспортного засобу під час ремонту у ФОП « ОСОБА_4 », яка не визнається відповідачем та підтверджується лише рахунком-фактурою від 16.10.2020, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами, враховуючи відсутність достатніх обґрунтувань чисельним невідповідностям у наданих зазначеним виконавцем ремонтних робіт документах щодо безпосереднє використаних під час ремонту вузлів та деталей та проведених ремонтних робіт, наявності відомостей про відсутність у даного виконавця відповідних ліцензій на самостійне виготовлення таких деталей , відсутності в даному ФОП працівників взагалі.

Однак наявність самого факту ДТП та наявні у транспортному засобі потерпілої особи пошкодження, які безумовно повинні бути відремонтовані, а також відсутність з боку сторони відповідача доказів спростовуючих правдивість висновків про розмір відновлюваного ремонту зазначеному у звіті, надають змогу суду прийти до висновку що критеріям доведеності, законності та справедливості, а також ефективності поновлення порушеного права (відшкодування збитків) будуть відповідати стягнення на користь потерпілої стороні з особи, яка безпосередньо винна у заподіянні шкоди, різницю між розміром відновлюваного ремонту, необхідного для ремонту транспортного засобу та розміром матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодування за рахунок страхового відшкодування , які визначені у вищевказаному Звіті від 07.11.2020.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд першої інстанції правильно виходив з того, що сам факт заподіяння шкоди власності пов`язаним з протиправними (необережними) діями відповідача є таким що спричиняє власнику моральні страждання.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одночасно із цим розмір моральної шкоди, зазначений у позові та підтриманий під час судового засідання представником позивача у розмірі 10 000 гривень, суд першої інстанції правильно вважав їх необґрунтованим та таким, що відповідають обставинам заподіяння шкоди. Позивачем не було доведено, що даний автомобіль люксового бренду є єдиним транспортним засобом доступним для користування позивачці, а тому недоведеним є і факт зміни звичайного порядку життя під час ремонту транспортного засобу.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вмотивовано вважав, що критеріям справедливості та співмірності при визначенні розміру моральної шкоди буде відповідати розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, який діяв на час пошкодження транспортного засобу складав 2189 грн., який і підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно недопустимості Звіту від 07.11.2020 за №08-031, то апеляційний суд зазначає таке.

Оцінка матеріального збитку, який було заподіяно у результаті ДТП майну особи, є обов`язковою процедурою для його відшкодування страховиком у встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку відповідно до лімітів відповідальності страховика.

З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 надала Звіт від 07.11.2020 за №08-031 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 на підставі звернення позивача.

У частині шостій статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Зазначений звіт було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка виконувала звіт, ОСОБА_5 , є оцінювачем за напрямом 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюється.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі №761/15232/18.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неврахування Повідомлення Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07.02.2022 №СЕ-19/116-22/828-АВ, то колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно, наявне Повідомлення про неможливість проведення судової експертизи від 07.02.2022 № СЕ-19/116-22/828-АВ, в якому зазначений наступний висновок: «…визначити ринкову вартість робіт з відновлювального ремонту автомобіля марки «Bentley Continenyal» д/н НОМЕР_2 внаслідок ДТП, що сталася 24.07.2020 року, згідно акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 від 30.11.2020 року та визначити ринкову вартість деталей та вузлів, які були замінені під час зазначеного вище ремонту не надається можливим, у зв`язку із відсутністю інформації щодо вартості зазначених вище деталей зовнішнього облицювання автомобіля «Bentley Continenyal» на ринку України» (т. 1, а.с. 173).

Посилання експерта на те, зазначені деталі не є деталями заводської комплектації, є лише припущеннями і не викладене саме у висновку експерта. Більш того, акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 було визнано неналежним доказом, тому посилання на нього у Повідомленні Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 07.02.2022 №СЕ-19/116-22/828-АВ є недоречним.

Тобто Повідомлення про неможливість проведення судової експертизи не є за своєю суттю висновком експерта, вимоги для якого викладені у статті 102 ЦПК України, та який за правовою природою є самостійним доказом у справі.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький