К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року місто Київ

справа № 752/2675/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/13546/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Осінчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Машкевич К.В. від 17 липня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання судового наказу № 752/2675/22 від 16 лютого 2022 року виданого Голосіївським районним судом міста Києва таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 16 лютого 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Копію цього наказу ОСОБА_1 не отримував, а у зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення замість нього розписалася ОСОБА_3 .

Сама заява про видачу судового наказу є неправдивою, оскільки сторони проживали разом на момент звернення до суду, ОСОБА_1 виконував свої обов`язки щодо фінансово-матеріального забезпечення родини та дитини, а тому у ОСОБА_3 не виникло право на звернення до суду в порядку частини 5 статті 183 СК України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати судовий наказ № 752/2675/22 від 16 лютого 2022 року, виданий Голосіївським районним судом міста Києва, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив із того, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про відсутність обов`язку у ОСОБА_1 щодо сплати аліментів на утримання дитини, або ж що даний судовий наказ виданий помилково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Скаржник зазначає, що йому не було направлено копію судового, у зв`язку із чим, суд помилково вказав дату набрання судовим наказом законної сили - 16 лютого 2022 року; у зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення (судового наказу та копії заяви) замість нього розписалася ОСОБА_3 , що свідчить про її недобросовісну поведінку; підпис головуючого судді на судовому наказі не відповідає підпису на титульній сторінці справи, внутрішньому описі, що викликає сумніви у підписанні судового наказу фактичним складом суду; суд не звернув увагу на те, що сторони проживали разом на момент звернення до суду, вели побут, а тому у ОСОБА_3 не виникло право на звернення до суду в порядку частини 5 статті 183 СК України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 заперечує проти її задоволення. Наголошує, що у самій заяві про видачу судового наказу було зазначено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, побут не ведуть, судом розглядається питання про розірвання шлюбу. Наведені обставини давали підстави для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 23 квітня 2019 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3. (а.с.14).

У даному шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 13).

16 лютого 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатом розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Таким чином, наказне провадження - це спрощений вид цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються справи про стягнення з боржника грошових коштів і витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Спрощена правова процедура по видачі судового наказу обумовлена правовою природою вимог, що підлягають захисту шляхом видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частинами 5 статі 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статі 129 Конституції України, статі 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину "судового провадження" відповідно до статі 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною 2 статі 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів вказувала, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільний побут не ведеться, в Голосіївському районному суду міста Києва розглядається питання щодо розірвання шлюбі, ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

Установивши, що судовий наказ виданий з дотриманням норм процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що сторони проживали разом на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, вели побут, а тому у ОСОБА_3 не виникло право на звернення до суду в порядку частини 5 статті 183 СК України, відхиляються судом апеляційної інстанції.

Звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_3 чітко зазначила підстави необхідності його видачі, що відповідає вимогам процесуального закону. Твердження заявника щодо забезпечення родини і дитини, по-перше, не підтверджені жодними доказами; по-друге, не можуть бути підставою для відмови у стягненні аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судовий наказ не був направлений ОСОБА_1 належним чином, а за його отримання розписалася безпосередньо ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Стосовно зазначення дати набрання судовим наказом законної сили в день видачі, суд звертає увагу скаржника на те, що частиною 1 статті 172 ЦПК України чітко передбачено, що судовий наказ про стягнення аліментів набирає законної сили у день його видачі, а не в загальному порядку (судовий наказ набирає законної сили у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що підпис головуючого судді на судовому наказі не відповідає підпису на титульній сторінці справи, внутрішньому описі, що викликає сумніви у підписанні судового наказу фактичним складом суду, не заслуговують на увагу, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що вказані підписи виконані не головуючим суддею.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: