Ухвала

Іменем України

05 жовтня 2023 року

місто Київ

справа № 554/11683/22

провадження № 61-13521ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дворницький Валерій Вікторович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Корпушина Г. Л., Пікуля В. П. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів з розгляду процесуальних питань, пов`язаних з рухом справи

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просив до прийняття судом рішення у справі № 554/11683/22, зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Telegram, Viber, Skype тощо).

Заява обґрунтована тим, що відповідачка систематично перешкоджає йому спілкуватися з дитиною. Останній раз він бачив дитину у лютому 2022 року. ОСОБА_1 переховується від нього з дитиною, не відповідає на телефонні дзвінки. Такі дії відповідачки вказують на наявність реальних ризиків руйнування нормальних психо-емоційних зв`язків між батьком та дитиною і, як наслідок, неможливість ефективного виконання остаточного рішення суду у справі.

Він, як батько, який на час вирішення справи проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а відповідачка не має права йому перешкоджати.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що задоволення заяви про забезпечення позову фактично є вирішенням спору по суті. Крім того, позивач не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Telegram, Viber, Skype тощо) до набранням законної сили рішенням суду у справі № 554/11683/22.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що батько, який на час вирішення справи про визначення способу виховання дитини, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, оскільки у протилежному випадку можливий тривалий розгляд справи може призвести до втрати емоційно-психологічного зв`язку між батьком та його донькою, що в свою чергу унеможливить виконання судового рішення про визначення способів участі батька у вихованні доньки.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2023 року до Верховного Суду через модуль «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат Дворницький В. В., на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року, у якій заявниця, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 січня 2023 року.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення стоку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що копію оскаржуваного судового рішення представник позивачки - адвокат Дворницький В. В. отримав 15 серпня 2023 року.

Згідно зі статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Ураховуючи наведені заявницею обставини, які підтверджені доказами, Верховний Суд вважає, що є підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції не визначив дату та час спілкування батька з дитиною. Не врахував, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, дитина разом з матір`ю проживає за кордоном та має власний розпорядок дня. Позивач не може у будь-який час вимагати спілкування з дитиною.

Застосований судом вид забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судового рішення апеляційного суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, розглядаючи касаційну скаргу, та застосовані норми права

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Суть висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, п.п. 29-34, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, у тому числі за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин вказаної справи мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

Згідно з практикою ЄСПЛ оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів з точки зору збалансованості інтересів. Залежно від обставин конкретної справи вони можуть відрізнятися. Але надзвичайно важливими є врахування найкращого інтересу дитини. При визначенні найкращого інтересу дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, заява № 10383/09, п. 100, від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, п. 76).

Вирішуючи питання про необхідність забезпечення позову, суд апеляційної інстанції установивши наявність обставин, які позбавляють позивача можливості спілкуватися з малолітньою дочкою, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною та відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 щодо забезпечення позову та зобов`язання ОСОБА_1 до ухвалення судом рішення у цій справі не чинити позивачу перешкод у спілкуванні з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Telegram, Viber, Skype тощо).

Верховний Суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на необхідність поновлення та підтримання контакту батька з дитиною, у тому числі під час розгляду спору по суті. Спілкування батька з дочкою має сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків позивача з малолітньою дочкою, що відповідатиме законним інтересам дитини. Обраний вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, а невжиття таких заходів може призвести до істотного порушення прав та охоронюваних законом інтересів заявника та утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

Водночас забезпечення найкращих інтересів дитини не виключає можливого втручання у приватне та сімейне життя одного з батьків дитини і не завжди може відповідати найкращим інтересам одного з батьків (постанова Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/8535/20).

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/21544/18 є необґрунтованими.

Так у вказаній справі Верховний Суд зазначив, що «скасовуючи ухвалу місцевого суду та відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що встановлення дня тижня та часу зустрічей для спілкування позивача з донькою фактично вирішує по суті одну із заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визначення способу та порядку участі у вихованні доньки. Забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем, фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті. Тому правильним є висновок апеляційного суду щодо тотожності вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається».

Отже, оскаржуване судове рішення не суперечить вказаному висновку Верховного Суду, а ухвалене за інших обставин застосування норм процесуального права.

Застосований судом апеляційної інстанції вид забезпечення позову є доцільним та співмірним із заявленими вимогами, він не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту дитини з батьком.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 331/24/22.

Інші доводи касаційної скарги стосуються вирішення позовних вимог по суті спору і на правильність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Висновки

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дворницький В. В. на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосовування судами норм процесуального є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дворницький Валерій Вікторович, строк на касаційне оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дворницький Валерій Вікторович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

О. В. Ступак