Провадження № 2/522/1269/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 15 лютого 2021 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання правової допомоги.

Однак позивач вказує, що ОСОБА_4 з 2016 року не перебуває в Україні, що підтверджується відповідними доказами. На думку позивача, вказаний договір є недійсним, порушує права позивача, а тому позивач просить суд визнати вказаний договір недійсним.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року вказаний позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 30 листопада 2022 року справу прийнято до розгляду та призначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

07 березня 2023 року від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву.

Під час судового засідання від 10 квітня 2023 року вказаний відзив було повернуто відповідачу у зв`язку з відсутністю доказів направлення копії відзиву іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 10 квітня 2023 року вирішено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити.

15 травня 2023 року від ГУ ДМС в Одеській області надійшла інформація на виконання вимог ухвали від 10 квітня 2023 року.

15 травня 2023 року від Державної прикордонної служби України надійшла інформація на виконання вимог ухвали від 10 квітня 2023 року.

22 травня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надано клопотання про долучення доказів.

07 березня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно який також було повернуто судом відповідачу у зв`язку з відсутністю доказів направлення копії відзиву іншим учасникам справи.

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року вирішено підготовче провадження по справі закрити та призначити справу до судового розгляду по суті.

06 червня 2023 року від відповідача до суду було надано відзив на позовну заяву який було повернуто відповідачу у зв`язку з порушенням строків на подання відзиву.

25 вересня 2023 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшли письмові тезіси дебатів.

17 жовтня 2023 року від відповідача до суду надійшла заява про залучення документів до матеріалів справи, а саме копію довіреності від імені ОСОБА_4 від 24.07.2023 року.

18 жовтня 2023 року від позивача до суду надано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Вказане клопотання повернуто судом позивачу у зв`язку з порушенням строків на подання вказаного клопотання, відсутністю обґрунтувань поважності причин подання клопотання з пропуском строків.

У судове засідання призначене на 18 жовтня 2023 року з`явились відповідач ОСОБА_3 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що в справі достатньо доказів для розгляду справи по суті позовних вимог, сторони надали суду всі наявні докази, а тому суд вбачає за можливе розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 15 лютого 2021 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання правової допомоги.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з роз`ясненнями абзацу п`ятого п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи з положень цивільного законодавства, заінтересованою особою, яка наділена правом оспорювати правочин, що укладений без її участі між іншими особами, є та особа права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У даному випадку, звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, позивач вказує, що він є заінтересованою особою щодо оскаржуваного договору та вказував, що ним порушено його права, оскільки представники за оспорюваним договором беруть участь у судових справах за його участю, беруть участь у судових засіданнях, подають процесуальні документи.

Зі змісту оспорюваного правочину - договору, вбачається, що вона за своїм змістом є волевиявленням відповідачки, за яким довірені особи здійснюють представництво в державних установах, зокрема судах.

Зі змісту оспорюваного правочину вбачається, що він не містить жодних положень щодо особи позивача та/або щодо належного йому майна (речей, майнових прав тощо).

Суд не знаходить підстав вважати, що вчинення учасниками правочину процесуальних дій свідчить про те, що при укладені оспорюваного правочину були порушені права та/або охоронювані законом інтереси позивача.

Також варто зазначити, що виходячи з матеріалів справи, суд не має будь-яких сумнівів щодо дійсного волевиявлення відповідача ОСОБА_4 на укладення оскаржуваного договору про надання правової допомоги.

Крім того, суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст.59 Конституції України.

Згідно Рішення Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 при розгляді конституційного звернення щодо офіційного тлумачення ч.1 ст.59 Конституції України, зазначено, що положення частини першої статті 59 Конституції України "кожен має право на правову допомогу" треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору про надання правової допомоги, позивач допустив зловживання своїми цивільними правами, оскільки заявлені ним вимоги у випадку їх задоволення, призвели б до необґрунтованого обмеження права позивача на отримання професійної правничої допомоги, гарантованого Конституцією України. При цьому, суд враховує те, що вказаний договір передбачає не виключно захист інтересів відповідача у судових провадження, іншою стороною в яких є позивач, а стосується представництва інтересів в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності та галузевої приналежності в усіх органах державної влади з усіх питань, пов`язаних із захистом законних прав та інтересів. Право відповідача ОСОБА_4 на вільний вибір представників для захисту своїх інтересів не може зазнавати невиправданих обмежень, зокрема за позовом інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З урахуванням доводів, що викладені вище, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 30.10.2023 року.

Суддя Р.Д. Абухін

18.10.23