Постанова

Іменем України

26 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 522/10701/20

провадження № 61-9778св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Одеська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду у складі колегії суддів: Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Стахової Н. В., від 08 травня 2023 року, і виходив з наступного.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання та визнання права на спадкування, як спадкоємиці четвертої черги.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавиці на праві приватної власності.

3. Після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємиця четвертої черги, вона у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом після смерті останньої немає.

4. Вказувала, що постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвою Н. В. № 164/02-31 від 23 червня 2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 має право на спадкування за законом у четверту чергу, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

5. ОСОБА_1 на підтвердження обставин проживання зі спадкодавицею однією сім`єю, посилалася на те, що з серпня 2013 року стала проживати разом з ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала останній на праві власності, вела спільне господарство та побут з померлою, вони мали спільний бюджет і розподілили обов`язки членів сім`ї.

6. ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_2 та на підставі договору купівлі-продажу від 02 березня 2018 року придбала квартиру АДРЕСА_1 , до якої остання з позивачкою вселилися та проживали в ній до смерті ОСОБА_2 .

7. Позивачка зазначала, що у другій половині 2018 року ОСОБА_2 втратила можливість самостійно за собою доглядати, потребувала сторонньої допомоги, догляду та піклування, а після смерті ОСОБА_2 вона організувала та оплатила її поховання.

8. Посилалася на те, що за життя ОСОБА_2 мала намір скласти заповіт, заповісти саме їй квартиру АДРЕСА_1 .

9. Вказані обставини, на думку позивачки, свідчать про те, що вона протягом п`яти років проживала з померлою ОСОБА_2 однією сім`єю, матеріально її підтримувала, мала з нею спільний бюджет та спільні побутові витрати.

10. З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила встановити факт її постійного спільного проживання з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з серпня 2013 року до дня смерті ОСОБА_2 , а також визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємиці четвертої черги.

Стислий виклад позиції інших учасників справи

11. Одеська міська рада не визнала позовні вимоги ОСОБА_1 та зазначила, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом з

ОСОБА_2 , оскільки позивачка не була зареєстрована разом зі спадкодавицею. Також відповідач вважав, що в матеріалах справи відсутні докази ведення спільного господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, спільних покупок та витрат, участі в утриманні житла, його ремонті тощо.

Основний зміст та мотиви рішень суду першої інстанції

12. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня

2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

13. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що власне ставлення позивачки до померлої, періодичне придбання продуктів харчування та участь в сплаті комунальних послуг, а згодом і поховання, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавицею однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами й обов`язками. Отже не встановлено обставин, які б наділяли позивачку на підставі статті 1264 Цивільного кодексу України правом на спадкування. Надання спадкодавиці допомоги по господарству, догляд за нею не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надано суду докази хвороби спадкодавиці та відомостей про необхідність стороннього догляду за станом її здоров`я.

14. Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

15. Постановою Одеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року залишено без змін.

16. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідним є встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання таких осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільного бюджету спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

17. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, внаслідок чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи касаційної скарги

18. 28 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, направити справу на новий апеляційний розгляд.

19. Підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення апеляційного суду заявниця зазначила неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суд апеляційної інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року, постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 204/4448/15-ц, від 05 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 608/687/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України),а також, що суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази і розглянув справу без участі учасника справи, належним чином не повідомленого про дату, час і місце розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

20. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили наявні у справі докази, внаслідок чого дійшли необґрунтованого висновку про не доведення позивачкою факту спільного проживання зі спадкодавицею протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

21. Заявниця стверджує про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме про розгляд справи без її участі та належного повідомлення. Зазначає, що на її поштову адресу не надходило жодних судових повісток про розгляд справи саме 08 травня 2023 року, а через застосунок «Дія» вона отримала судову повістку про виклик до суду на 22 червня 2023 року. Зосереджує увагу на тому, що вона хотіла особисто прийняти участь у судовому розгляді справи та подати нові докази, які не мала можливості подати суду першої інстанції, однак суд апеляційної інстанції порушив її процесуальні права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 522/10701/20, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

23. 30 серпня 2023 року матеріали цивільної справи № 522/10701/20 надійшли на адресу Верховного Суду.

24. 18 жовтня 2023 рокуОСОБА_1 подала заяву про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року до закінчення касаційного провадження, посилаючись на те, що на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа № 521/6215/20 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності. Посилається на ускладнення повороту виконання судового рішення та неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

25. Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

26. Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами.

27. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема ймовірність утруднення повторного виконання судового рішення внаслідок можливого його скасування, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та осіб, які не брали участі у справі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

28. Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постановиОдеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року до закінчення касаційного провадження, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки оскаржене судове рішення, яким залишено в силі рішення суду першої інстанції про відмову у позові, не підлягає примусовому виконанню.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

29. 30 серпня 2023 року Одеська міська рада через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просила суд відмовити у її задоволенні та залишити постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року без змін.

30. Відзив обґрунтований посиланням на те, що суди попередніх інстанцій правильно встановили фактичні обставини справи, надали належну правову оцінку доказам та дійшли законного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Зазначає, що висновки Верховного Суду, на які посилається заявниця, є нерелевантними. Звертає увагу на те, що оскільки провадження в суді апеляційної інстанції здійснювалось саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , то їй було відомо про наявність цієї цивільної справи на розгляді Одеського апеляційного суду. Апеляційний суд ухвалою від 20 березня 2023 року призначив справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 08 травня 2023 року о 10 год 00 хв. Зі змісту скріншоту, наданого заявницею, неможливо встановити ані відомостей про джерело такої інформації, ані якою особою та на яку адресу надіслано повідомлення, а також не вбачається, що це повідомлення про виклик саме ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31. ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом громадянина України.

32. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області 01 лютого 2019 року.

33. ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 березня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюком Р. Ю., зареєстрованим в реєстрі № 177.

34. 02 березня 2018 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

35. 25 січня 2019 року після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на зазначену вище квартиру.

36. 19 лютого 2019 року ОСОБА_1 подала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Гуляєвій Н. В. заяву про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , а 23 червня 2020 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

37. За даними витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 19 лютого 2019 року, 19 лютого 2019 року приватним нотаріусом Гуляєвою Н. В. заведена спадкова справа номер 63780537, номер у нотаріуса 9/2019, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

38. Спадкоємців після смерті ОСОБА_2 за заповітом не встановлено.

39. Відповідно до довідки від 20 лютого 2019 року за № 326 у квартирі АДРЕСА_1 була зареєстрована з 12 березня

2018 року одна ОСОБА_2 .

40. З довідки, виданої департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 04 березня 2019 року, слідує, що ОСОБА_2

у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 знята з реєстрації за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

41. 26 січня 2019 року ОСОБА_1 укладено договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_2 від 26 січня 2019 року.

42. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гуляєвої Н. В. за № 164/02-31 від 23 червня 2020 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю у неї необхідних документів, підтверджуючих, що вона має право на спадкування за законом у четверту чергу, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та рекомендовано звернутися до суду.

43. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня

2020 року у цивільній справі № 521/14141/19 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

44. У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 521/6215/20 за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 .

45. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2020 року провадження у цивільній справі № 521/6215/20 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 522/10701/20.

46. Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 вересня 2017 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 22 липня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринці реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 155.

47. Пояснення свідків, на які посилалася позивачка, як на докази обґрунтованості позову, - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані судами такими, що не підтверджують саме факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, наявності спільного бюджету, спільного харчування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонті, а свідчать про допомогу по господарству, здійснення догляду, спілкування, що не є тотожнім змісту поняття сім`ї.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

48. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга до задоволення не підлягає.

49. Згідно з положеннями пункту 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

50. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

51. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

52. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

53. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

54. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

55. Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

56. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

57. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

58. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

59. Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

60. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18.

61. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

62. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

63. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

64. Надавши належну правову оцінку наданим позивачкою доказам на підтвердження її проживання зі спадкодавицею ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, врахувавши факт реєстрації зазначених осіб за різними адресами, недоведеність існування спільного побуту та бюджету, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, а отже у відсутності підстав для виникнення права, передбаченого статтею 1264 ЦК України.

65. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу достовірності, допустимості та достатності доказів з метою реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

66. Оскаржуване судове рішення апеляційного суду є мотивованим, містить обґрунтовані висновки щодо оцінки наданих позивачкою доказів та встановлених у справі обставин в межах підстав та предмету позову.

67. Доводи касаційної скарги в цілому зводяться до незгоди заявниці із встановленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та здійсненою судом апеляційної інстанції оцінкою доказів. Однак до повноважень Верховного Суду відповідно до положень статті 400 ЦПК України не належить встановлення обставин справи. Дослідження та оцінка доказів є компетенцією судів першої та апеляційної інстанцій.

68. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

69. В контексті доводів касаційної скарги щодо порушення права заявниці на участь у судовому розгляді справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

70. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

71. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки (частина перша статті 44 ЦПК України).

72. Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

73. З матеріалів справи слідує, що ухвалою Одеського апеляційного суду у складі суддів: ОСОБА_7, Комлевої О. С., Цюри Т. В., від 13 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 20 вересня 2021 року (т. 2, а. с. 104).

74. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 травня 2022 року призначено справу до розгляду.

75. У заяві від 06 грудня 2022 року № 134/12-22 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просив розглянути справу за відсутності позивачки та її представника (т. 2, а. с. 137).

76. У довідці Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року зазначено, що слухання справи відкладено на 22 червня 2023 року о 10 год 00 хв (т. 2, а. с. 138).

77. Розпорядженням керівника апарату Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/10701/20, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_7 , відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року (т. 2, а. с. 141).

78. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 березня 2023 року для розгляду апеляційної скарги у справі № 522/10701/20 визначено суддю-доповідача Коновалову В. А., суддів, які входять до складу колегії: Комлева О. С., Цюра Т. В. (т. 2, а. с. 142).

79. Ухвалою Одеського апеляційного судуу складі колегії суддів: Коновалової В. А., Комлевої О. С., Цюри Т. В., від 20 березня 2023 року розгляд справи призначено на 08 травня 2023 року о 10 год 00 хв (т. 2, а. с. 146).

80. Згідно з довідкою Одеського апеляційного суду про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій)» від 24 березня 2023 року по справі № 522/10701/20 було надіслано 14 квітня 2023 року 16:05:16 на електронну адресу адвоката Косова О. В. - ІНФОРМАЦІЯ_4 Документ доставлено до електронної скриньки 14 квітня 2023 року о 16:22:22 (т. 2, а. с. 149, зворотній бік).

81. Електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_5 неодноразово зазначалася адвокатом Косовим О. В. у процесуальних документах і з використанням цієї електронної адреси суд неодноразово комунікував з представником позивачки.

82. Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

83. Частиною п?ятою статті 130 ЦПК України встановлено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

84. Днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи(пункт 2 частини шостої статті 272 ЦПК України).

85. Якщо учасник надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення (постанови Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107 св22)).

86. Ураховуючи, що представник позивачки був належним чином завчасно повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа - судової повістки про виклик до суду на 08 травня 2023 року, а також 06 грудня 2022 року звернувся із заявою про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку про порушення апеляційним судом гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а отже відсутні підстави і для скасування у зв`язку із зазначеними доводами заявниці оскарженого судового рішення.

87. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, учасникам справи надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

88. Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявниці послалася у касаційній скарзі.

89. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

90. Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного суду від 08 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович