Справа номер 489/7885/21 Головуючий суду першої інстанції - Рум`янцева Н. О.
Провадження номер 22-ц/812/1026/23 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів - Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О. М.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_3 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2022 року, ухвалене о 13 год 30 хв під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено того ж дня, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з нею, який обґрунтовувала наступним.

Позивач вказувала, що вона з 12 лютого 2010 року по 18 жовтня 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо в одному будинку, але в різних квартирах. Дочка залишилась проживати з нею, а син залишився проживати з відповідачем. Оскільки останній не дозволив їй забрати сина, вона змушена винаймати квартиру в тому ж будинку, де проживає відповідач з сином, щоб мати можливість спілкуватися з ним. Проте, це можливо лише тоді, коли відповідач дозволяє бачитися та спілкуватися з сином. На даний час вона та їх спільні діти перебувають під моральним та психологічним насильством з боку відповідача. Іноді він не дозволяє їй бачитися з сином, погрожує їй, виражається нецензурною мовою. Син часто засмучується з цього приводу. Діти дружні між собою, вони люблять проводити час разом, оскільки мають спільні інтереси, а відповідач своєю емоційною поведінкою чинить перешкоди їхньому спілкуванню, забороняючи сину приходити до них в гості або йти разом на прогулянку. Під час суперечок з відповідачем з метою захисту власних інтересів та інтересів дітей вона неодноразово зверталася до органів поліції. Діти дуже прив`язані до неї і один до одного, їх проживання з нею відповідає їх інтересам. Вона працює, має стабільний дохід, власне житло, має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, виховання, водити їх до гуртків.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила про задоволення її позову.

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання сина ОСОБА_6 разом з ним.

Позов обґрунтований тим, що після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_5 проживає разом із ОСОБА_4 . Син проживає з ним та знаходиться на його утриманні. Відповідач ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов`язків належним чином, не приділяє уваги сину, не займається його вихованням та розвитком. Він як батько не чинить їй перешкод у спілкуванні з сином, проте, син не виявляє бажання спілкуватися з матір`ю. Він, як сумлінний батько, робить все можливе, щоб його син був здоровим, щасливим, фізично, духовно, культурно та інтелектуально розвинений та зростав у стабільній атмосфері розуміння та взаємоповаги. Син дуже прив`язаний до нього, отже, його проживання з ним, як його батьком, відповідає його інтересам. На сьогоднішній день він отримує пенсію та працює, тобто має стабільний дохід. За місцем роботи зарекомендував себе з позитивного боку, як кваліфікований та відповідальний працівник. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно. В квартирі створено усі умови для проживання дитини. Він має можливість забезпечити своєму синові належні умови проживання, виховання та особисто займатися тренуванням сина в спортивному залі. Відповідач чинить на нього та сина психологічний тиск, про що неодноразово він заявляв до поліції.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив про задоволення його позову.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 908 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання сина разом з батьком відмовлено.

Визначаючи місце проживання дітей з матір`ю, суд першої інстанції, виходив з пріоритетності прав та інтересів дітей. Суд прийняв до уваги факт позитивних характеристик обох батьків, наявність заробітку, можливості утримання та виховання дітей, та при визначенні їх місця проживання керувався, зокрема, принципом винятковості розлучення матері з дитиною, ставлення батьків до обох дітей, важливості родинних відносин брата з сестрою, сприяння чи ухилення від збирання даних службою у справах дітей для подання висновку щодо вирішення спору, та вважав, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю буде відповідати найвищім інтересам дітей, їх безпеці, нормальному фізичному та психічному стану та всебічному розвитку.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 вказував, що суд першої інстанції не належним чином повідомляв його про судові засідання, що стало перешкодою у наданні ним доказів. Судом при ухваленні рішення не враховано, що син тривалий час проживав з ним, а тому у них вже усталений спосіб життя сина та батька. Донька довгий час проживає за кордоном, що порушує його права батька на участь у вихованні доньки.

Також в рішенні суду не аргументовано перевагу матері при наявності рівних умов та прав у сторін.

Судом ухвалено рішення без висновку органа опіки та піклування, проігноровано інтереси дітей, їх психологічний стан та ставлення батьків до виховання дітей.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказуючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 лютого 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18 жовтня 2021 року їх шлюб розірвано.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі Договору купівлі - продажу частини житлового будинку від 09 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сіряковою О. В., зареєстрованого в реєстрі за №2942 ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної часткової власності 33/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 з 18 травня 2010 року зареєстрована за цією адресою.

Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 09 липня 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також зареєстровані за вищевказаною адресою: ОСОБА_5 з 18 травня 2010 року, а ОСОБА_6 з 24 червня 2014 року.

Відповідно до довідок за 2021 рік ОСОБА_4 працювала на Державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» з 20 жовтня 1993 року на посаді табельник, відділ соціальних послуг. Її заробітна плата за період з квітня по вересень 2021 року у загальному розмірі становила 57 047,25 грн.

З характеристики з місця роботи випливає, що ОСОБА_4 дисциплінарних стягнень та порушень службових обов`язків не має, працює сумлінно та відповідально. Має статус ветерана підприємства, користується повагою серед колег.

Згідно з довідкою Первинної профспілкової організації ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від 27.10.2021 року ОСОБА_4 є членом профспілки. У 2021 році профспілковою організацією за рахунок профспілкових внесків їй було надано благодійну матеріальну допомогу у вигляді 2 путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до характеристики мешканців будинку АДРЕСА_2 від 21.11.2021 ОСОБА_4 проживає у цьому будинку з 2010 року, веде здоровий спосіб життя, доброзичлива, охайна господиня, дотримується статуту ОСББ «Автомобіліст».

Згідно з довідками та характеристиками з місця навчання дітей від 27.10.21, 21.11.21, 17.08.2022, 22.08.2022, мати ОСОБА_4 постійно підтримує контакт зі школами, цікавиться успішністю дітей, спілкується з вчителями.

ОСОБА_5 навчається на дистанційній формі навчання у Миколаївській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів мистецтв та прикладних ремесел експериментальному навчальному закладі всеукраїнського рівня «Академія дитячої творчості».

ОСОБА_6 є учнем початкової школи №2 Миколаївської міської ради. Проте, він під час дистанційного навчання з 28.03.2022 по 31.05.2022 на зв`язок з вчителем не виходив та навчальний матеріал під керівництвом педагогів не опановував.

У 2022 році позивач неодноразово зверталася до органів поліції щодо розшуку сина, який не проживає за місцем проживання батька, і не виходить на онлайн-зв`язок для навчання у школі.

Згідно з повідомленням початкової школи №2 Миколаївської міської ради від 07 вересня 2022 року ОСОБА_6 з 01 вересня до навчання не долучався, хоча вони повідомляли батька про необхідність здійснення навчання та надали бабусі учня підручники та зошити.

З відповіді Служби у справах дітей Миколаївської обласної військової адміністрації на звернення ОСОБА_4 від 22.08.2022 випливає, що спеціалісти двічі відвідували адресу проживання ОСОБА_6 , але двері їм ніхто не відчинив. На телефонні дзвінки ні батько, ні ОСОБА_6 не відповідають. Бабуся ОСОБА_6 ОСОБА_7 повідомила, що вона не знає місцезнаходження свого сина та онука.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 з 30 грудня 1994 року є АДРЕСА_3 .

Ця квартира є однокімнатною, має 36,4 кв.м загальної площі та 17,2 кв.м житлової площі, належить ОСОБА_7 - матері відповідача.

Відповідно до характеристики трьох мешканців будинку, підписи яких засвідчені головою ОСББ «Автомобіліст», ОСОБА_2 за роки проживання проявив себе виключно з позитивного боку.

Згідно з довідками Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради за 2022 рік ОСОБА_2 не перебуває на наркологічному та психіатричному обліках.

Відповідно до довідки з місця навчання сина ОСОБА_6 від 21.10.2021 ОСОБА_2 приймає активну участь у вихованні сина, цікавиться його успіхами, спілкується з педагогами, приймає активну участь у житті класу. Щоденно приводить сина до школи і забирає його. Але майже кожного дня ОСОБА_6 запізнюється на перший урок. Батько не завжди контролює виконання домашнього завдання. Протягом вересня всі домашні завдання виконувалися у школі разом з вчителем.

ОСОБА_2 нагороджувався подяками директора навчального закладу, де перебував ОСОБА_6 в 2016 та в 2017 роках, за активну участь у житті колективу дітей.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 21 січня 2022 року за вих. № 1400-0205-8/5711, ОСОБА_2 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області і отримує пенсію за вислугу років, яка у загальному розмірі за період з січня 2021 по грудень 2021 року становила 49 244,95 грн.

З довідки - характеристики Дитячо-юнацької спортивної школи №1 Управління у справах фізичної культури і спорту Миколаївської міської ради від 31.12.2021 вбачається, що ОСОБА_2 у період 2017-2019 років тренував дитячу групу з «ОФП», в якій займалися і його діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . ОСОБА_2 характеризувався як доброзичливий, комунікабельний, вмів знаходити спільну мову з дітьми та колективом.

22 листопада 2019 року відносно ОСОБА_2 поліцією було винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб з зобов`язанням залишити місце проживання ОСОБА_4 , забороною на вхід та перебування у місці проживання постраждалої особи та забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

З листів поліції вбачається, що ОСОБА_4 у 2021 році зверталася до органів поліції з заявами про перешкоджання їй ОСОБА_2 бачитися із сином та вчинення ним щодо неї актів домашнього насильства.

ОСОБА_2 також звертався до відділення поліції з заявою про прийняття мір щодо ОСОБА_4 , з якою виникають сварки через дітей.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06 жовтня 2022 року обома батьками створені належні умови для проживання дітей та їх повного і всебічного розвитку. Фахівцями Миколаївського міського центру соціальних служб було проведено роботу з ОСОБА_4 ОСОБА_2 на зв`язок із спеціалістами служби не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав, місце проживання його та сина ОСОБА_6 невідоме. ОСОБА_4 неодноразово зверталася до різних інстанцій з питань повернення сина на виховання. У зв`язку із зазначеним орган опіки та піклування не зміг висловитися щодо розв`язання спору, а тому вважав за доцільне розглянути питання про визначення місця проживання дітей після проведення роботи з батьком та припинення воєнних дій.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Частина 1 статті 8 ЦПК України передбачає, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не було повідомлено про розгляд справи, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення.

За такого, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення.

Вирішуючи зазначене питання, апеляційний суд виходить із такого.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частиною третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку".

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У справі, яка переглядається, станом на день розгляду справи в суді першої інстанції, донька сторін ОСОБА_5 , 2010 р.н., проживала разом із матір`ю, син ОСОБА_6 , 2014 р.н. - з батьком.

ОСОБА_4 має власне житлове приміщення для проживання дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, роботи, навчання дітей.

ОСОБА_2 власного житлового приміщення, де б він міг проживати з сином, не має. Проживав разом з ним та матір`ю у однокімнатній квартирі, яка належить матері. Позитивно характеризується за місцем проживання, колишньої роботи та місця навч ання сина. Однак у його діях були виявлені недоліки щодо організації процеса навчання сина: невчасне приходження до школи, відсутність виконання домашнього завдання, відсутність навчання у 2022 році. Також ОСОБА_2 , змінивши місце проживання сина, не йшов на контакт із службою у справах дітей та не з`являвся туди для вирішення спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спір повинен бути вирішений на користь матері, оскільки досліджені докази у сукупності свідчать, що ОСОБА_2 не здатен належним чином забезпечити повноцінне виховання та розвиток дітей. Натомість мати дітей у повній мірі піклувалася їх розвитком і щодо неї не було жодних негативних висновків щодо виконання нею батьківських обов`язків.

Доводи апелянта про те, що саме він може створити належні умови для виховання сина, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_4 та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що первісний позов задоволений, а у задоволенні зустрічного позову відмовлено, апеляційна скарга ОСОБА_2 по суті позовних вимог відхилена, він повинен відшкодувати ОСОБА_4 за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у розмірі 908 грн. Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на ОСОБА_2 .

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана через його представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 908 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.