КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року

справа № 357/2597/22

провадження № 22-ц/824/4130/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Березовенко Р.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Дьоміній К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року, постановлене під головуванням судді Цукурова В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи позов, вказала, що 29.08.2007 року позивач була прийнята на посаду інженера з охорони праці в КП «ВУ ЖКГ-1» по переводу з Узинського ВУ ЖКГ згідно з п.5 ст.36 КЗпП України, з заробітною платою відповідно до штатного розпису, про що є відповідний запис в її трудовій книжці.

З 2005 року і по теперішній час позивач обрана головою профспілкової організації, спочатку ВУ ЖКГ, а тепер на КП «ВУ ЖКГ-1», що підтверджується протоколом звітно-виборних профспілкових зборів 2019 року.

30.12.2021 року позивачу було надано повідомлення про заплановані зміни істотних умов праці за №07-06/308.

В цьому листі було зазначено, що на підприємстві з 01.03.2021 року було створено Службу з охорони праці, навколишнього природного середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки та запропоновано в строк до 01.03.2021 року надати відповідь чи погоджується вона працювати на вказаній посаді шляхом укладення строкового договору на один місяць.

Позивач зазначає, що її посада не була скорочена, але у той же час, їй пропонують іншу посаду та зобов`язують надати відповідь до 01.03.2021 року, а тому вона не вважала за потрібне відповідати на цей лист, оскільки виконати його вимоги фактично неможливо.

09.03.2022 року наказом №17-ВК позивача звільнено з 01.03.2022 року з посади провідного інженера з охорони праці в зв`язку з відмовою від продовження роботи шляхом укладення строкового трудового договору у зв`язку із зміною істотних умов праці відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України.

Позивач вважає, що її звільнення є незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

За таких обставин вона звернулась до суду та уточнивши позовні вимоги просила поновити її на роботі в КП «ВУ ЖКГ-1» з дати звільнення на посаді провідного інженера з охорони праці; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.03.2022 року по 03.08.2022 рік в сумі 43101,47 грн; стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату з 02.03.2022 року по 09.03.2022 рік в розмірі 1759,25 грн; стягнути з Відповідача на її користь судові витрати на професійну правову допомогу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно викладеної в позові вимоги та згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В заяві про уточнення позовних вимог позивач просив суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати наказ від 09.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного інженера з охорони праці. Вважає, що суд повинен був поновити строк на подання заяви про уточнення позовних вимог, враховуючи, що звільнення позивача відбулось в період активних бойових дій, у зв`язку із чим остання була позбавлена можливості укласти договір із представником.

Вважає, що роботодавцем запропоновано нові умови праці на умовах 0,5 ставки терміном дії на 1 місяць, що фактично є залученням працівника за договором цивільно-правового-характеру (оренда персоналу), що є порушенням з врахуванням специфіки діяльності роботодавця. Скаржник не відмовлявся від запропонованого розширення трудових обов`язків, однак не погоджувався із строком дії договору та розмір ставки заробітної плати. Вказує про відсутність фактичних змін в організації виробництва праці з появою нового підрозділу.

Ухвалюючи рішення судом першої інстанції не було з`ясовано чи про пропонувались позивачу інші альтернативні посади, та які посади, що відповідають кваліфікації позивача були вакантні на той час.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що заява позивача від 22.07.2022 року про збільшення позовних вимог подана з порушенням строків, передбачених ст.ст. 43,49 ЦПК України та містить змінений предмет позову. Вважає, що відповідач правомірно звільнив ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України з підстави її фактичної відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповвідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки не заявила вимог про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з наказу №4-К від 01.08.2007 року, позивач була прийнята на посаду інженера з охорони праці з 29.08.2007 року по переводу з Узинського ВУ ЖКГ згідно п.5 ст.36 КЗпП України, з заробітною платою відповідно до штатного розпису, що підтверджується й записом в трудовій книжці НОМЕР_1 позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9-12, 16).

Відповідно до повідомлення про заплановані зміни істотних умов праці від 30.12.2021 року №07-06/308, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що на підставі наказу №174 від 30.12.2021 року «Про створення Служби з охорони праці, навколишнього середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки, зміну істотних умов праці» на підприємстві з 01.03.2021 року буде створено Службу з охорони праці та запропоновано зайняти посаду начальника Служби з охорони праці, навколишнього середовища, цивільного захисту та пожежної безпеки шляхом укладення строкового трудового договору (а.с.13).

09.03.2022 року КП «Виробниче Управління Житлово-Комунального Господарства - 1» було видано наказ №17-ВК про звільнення позивача з посади провідного інженера з охорони праці в зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України та виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку і компенсації за невикористану щорічну відпустку за 31 день. Позивач отримала наказ в цей же день, про що свідчить її розписка у наказі (а.с.14).

Із копії довідки про доходи Позивача від 10.03.2022 року №07-02/41, убачається, що середньоденна заробітна плата Позивача складає 516,34 грн, а середньомісячна заробітна плата складає 10068,63 грн (а.с.15).

З копії протоколу звітно-виборних профспілкових зборів №1 від 18.12.2019 року, слідує, що Позивача було обрано головою первинної профспілкової організації КП «ВУ ЖКГ-1» (а.с.17).

Відповідно до правил ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з приписами ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України, у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Як вірно встановлено судом у першому судовому засіданні у справі, яке відбулося 08.06.2022 року і позивач не скористалася своїм правом зміни предмету позову, а вже у третьому судовому засіданні після початку розгляду справи по суті подала заяву про зміну предмету позову, а саме - просила визнати незаконним та скасувати наказ №17-вк від 09.03.2022 року про її звільнення, відтак судом правомірно відмовлено у прийнятті такої заяви до розгляду.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що позовна заява при первинному зверненні не містила вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , отже позовною заявою було змінено предмет позову.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 03.08.2020 у справі №911/2139/19 згідно з яким доповнення позову новою немайновою вимогою не є збільшенням розміру позовних вимог. Оскільки, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Оскільки позивач не заявила у встановленому законом порядку про визнання незаконним та скасування наказу №17-ВК від 09.03.2022 року про її звільнення, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що суд правомірно вважав необґрунтованим позов про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу і заробітної плати.

Доводи апелянта про те, що самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту, тобто поновлення на роботі позивача шляхом визнання незаконним та скасування наказу №17-ВК від 09.03.2022 про звільнення, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки позивач скористалась своїм правом на подання заяви про уточнення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, проте строки подання такої заяви були пропущені.

За наведених обставин та з урахуванням думки представника відповідача, який заперечував проти прийняття такої заяви, суд першої інстанції у відповідності до зазначених норм процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у прийнятті заяви.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді