Справа № 156/805/23
Провадження № 2/156/181/23
Рядок статзвіту № 71
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2023 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/805/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - з`явився,

представник позивача Адамович Н.Є. , - з`явилася,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явилася.

представник третьої особи Гринюк Ж.Я. - з`явилася,

в с т а н о в и в :

І. Фактичні обставини справи

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що він із відповідачкою перебували у цивільному шлюбі з 2010 року і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . Відповідачка не хотіла узаконювати їх стосунки та заперечувала, щоб позивач визнав батьківство відносно дитини, відтак реєстрація народження сина була проведена відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. У свідоцтві про народження дитини в графі прізвище дитини було вказано прізвище - ОСОБА_5 , в графі ім`я дитини - ОСОБА_5 , в графі по-батькові - ОСОБА_5 .

Сторони з дитиною проживали разом в селі Менчичі, позивач забезпечував сім`ю, а відповідачка займалась домашнім господарством. Позивач вказує, що періодично помічав дивну поведінку відповідачки відносно окремих дрібниць, на яких вона зациклювалась. Періодичні перепади настрою відповідачки та байдужу поведінку відповідачки відносно дитини він пов`язував з тим, що ОСОБА_2 не знала сімейного виховання, оскільки виховувалась в спеціалізованому інтернатному закладі на Сумщині (звідки вона родом). З часом ситуація значно загострилась, відповідачка втратила інтерес до сина, вона перестала ним займатись, не забезпечувала належного навчання та виховання дитини, не цікавилась його фізичним, духовним та моральним розвитком.

На зауваження позивача щодо відношення до сина, ОСОБА_2 влаштовувала істерику, наголошувала, що позивач не має жодного права на дитину. ОСОБА_1 намагався залагоджувати всі конфліктні ситуації, оскільки такі негативно впливали на дитину. Позивач працював вахтовим методом і, як стверджує, не міг постійно контролювати ситуацію, зокрема щодо здобуття сином освіти. Згодом дізнався, що в сина ОСОБА_5 є проблеми з поведінкою в навчальному закладі, також про те, що він не відвідує школу. За твердженням ОСОБА_1 , він намагався вирішити дану проблему та поговорив з ОСОБА_2 , яка пообіцяла розібратись в ситуації та в черговий раз наголосила, щоб він не втручався «бо віддасть сина в спецзаклад».

У 2022 році син перейшов навчатись до КЗ ЗСО «Мишівський ліцей». Від педагогів позивач дізнався, що в період з вересня по листопад ОСОБА_5 відвідував школу лише 7 днів. Відповідачка відмовилась вживати будь-яких заходів, щоб дитина здобувала середню освіту. Вона влаштовувала конфлікти з педагогами та керівництвом школи, погрожувала віддати дитину в сиротинець, навіть спакувала його речі і намагалась вивезти сина.

У жовтні 2022 року у справу втрутилась служба у справах дітей та шериф громади. За сприяння служби, ОСОБА_1 вдалось належним чином визнати батьківство над сином ОСОБА_5 . Відтак 04 листопада 2022 року до актового запису про народження дитини позивача було внесено як батька, змінено прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_5 » та видано нове свідоцтво про народження дитини.

Набувши законних прав щодо батьківства відносно сина ОСОБА_5 , в листопаді 2022 року позивач звернувся до «інклюзивно-ресурсного центру» Іваничівської селищної ради щодо визначення психологічних та освітніх потреб дитини. З врахуванням найкращих інтересів для сина позивач влаштував його в дитячий оздоровчий центр «Ковчег», де фахівці намагаються навчити дитину того, що не змогла зробити мати. Також позивач перевів ОСОБА_5 на навчання до Нововолинської спеціальної школи, де за допомогою педагогів він демонструє певні успіхи в навчанні.

Як стверджує позивач, відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, вона не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, що на думку позивача, вказує на нездатність ОСОБА_2 належно виконувати батьківські обов`язки та захищати права й інтереси дитини.

Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не подано.

ІІ. Позиції учасників справи

Позивач та його представник - адвокат Адамович Н.Є. в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підтримали у повному обсязі та просили таку задовольнити з мотивів, викладених у ній.

Сам ОСОБА_1 в судовому засіданні додатково зазначив, що в нього з сином хороші стосунки. Оскільки працює трактористом за вахтовим графіком, вдома буває лише у вихідні дні та немав можливості в повній мірі здійснювати контроль за вихованням та відвідуванням навчального закладу сином. Про те, що ОСОБА_2 хоче віддати сина ОСОБА_5 до інтернату він дізнався від працівників поліції. На час розгляду справи ОСОБА_2 поїхала до своєї сестри в м. Суми, дитиною не займається, не хоче щоб дитина була дома, а вважає, що ій буде краще в інтернаті.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак на адресу суду подала заяву про визнання позову, просила слухати справу без її участі.

Гринюк Ж.Я. , представник третьої особи органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради, в судовому засіданні ствердила, що знає дану сім`ю з жовтня 2022 року. Через те, що ОСОБА_5 не відвідував школу, у вересні був присутній лише 5 днів, а у жовтні 2 дні, Дирекція КЗ «Мишівський ліцей» просила службу у справах дітей Іваничівської селищної ради, посприяти у вирішенні даної проблеми. Під час виїзду служби у справах дітей, 04.11.2022 року, до місця проживання ОСОБА_2 , остання повідомила, що немає впливу на поведінку сина та не може забезпечити відвідування ОСОБА_5 занять в закладі освіти. ОСОБА_2 поводила себе неадекватно, просила представників служби у справах дітей забрати ОСОБА_5 та «віддати дитину в добрі руки», не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Добровільно зібрала дитину, вивела на дорогу та посадила у поліцейський автомобіль, в результаті чого дитина була передана батьку ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 04.11.2022 року визнав батьківство та зобов`язався вжити заходів щодо здобуття сином освіти. Так як, ОСОБА_1 продовжував працювати вахтовим графіком, тимчасово влаштував сина до дитячого оздоровчого центру «Ковчег» м. Нововолинськ. Дитина з 21.11.2022 року знаходиться в Дитячому оздоровчому центрі «Ковчег», за час перебування дитини у закладі, мати ОСОБА_2 , телефонувала до сина лише декілька разів та приїжджала лише 1 (один) раз. ОСОБА_2 не виявила бажання забрати сина додому, говорила, що не може тут жити та поїде до сестри. Ствердила, що саме вони рекомендували позивачу звернутися з даним позовом до суду, щоб у разі чого, дитина не залишилася без батьківського піклування. Ствердила, що у відповідачки є повне несприйняття дитини, у зв"язку з чим дитиною вона зовсім не опікувалася.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 21.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження.

12.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.10.2023 року.

03.10.2023 року судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 19.10.2023 року з обов`язковою явкою представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом

Судом встановлено, що з 2010 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали у цивільному шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10.01.2012 року, актовий запис №2, де батьками вказано: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_2 (відповідачка) (а.с.13).

Із відповіді Іваничівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02.11.2022 року № 793/21.2-04-22 слідує, що реєстрація народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.14).

Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 0 від 04.11.2022 року підтверджується, запис про батька ОСОБА_5 у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою на підставі заяви №6/2.3-31 від 10.01.2012 року (а.с.15-16).

Згідно з листом Комунального закладу загальної середньої освіти «Мишівський ліцей Іваничівської селищної ради Волинської області» від 21.10.2022 року вих. № 44/01-24 дирекція комунального закладу звернулася до Служби у справах дітей Іваничівської селищної ради з повідомленням про те, що учень 5 класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 систематично не відвідує уроки. У вересні з 22 робочих днів ОСОБА_5 був на заняттях 5 днів (01.09; 02.09; 22.09; 23.09; 28.09), у жовтні був присутній 03.10 та 06.10. Під час навчання з використанням технологій дистанційного навчання не приєднувався до уроків. Мама дитини на дзвінки класного керівника не відповідає. 22 вересня представники ліцею (класний керівник - ОСОБА_20, заступник директора з навчально-виховної роботи - ОСОБА_13 , соціальний педагог, психолог - ОСОБА_14 ) відвідавши сім`ю, провели бесіду з матір`ю. Вона написала пояснюючу записку, у якій зобов`язалась нести відповідальність щодо відвідування дитиною закладу освіти. Проте ОСОБА_5 і надалі не відвідує ліцей. На дзвінки матір не відповідає (а.с.9).

25.10.2022 року начальником служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Гринюк Ж. та поліцейським офіцером громади Володимирського РВП Семенюком В. на підставі листа КЗ ЗСО «Мишівський ліцей» від 21.10.2022 року проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що за цією адресою проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Житло сім`ї розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з трьох кімнат, кухні, коридору, веранди, кладовки. Опалення газове, на тверде паливо, водопостачання - колодязь. Умови проживання задовільні, в кімнаті є необхідні меблі, частково прибрано, є пральна машина, холодильник, мікрохвильова піч, індукційна плита (4-х камфорна), посуд в достатній кількості. Ведеться підсобне господарство. Для виховання, розвитку та проживання дитини створено такі умови: облаштовано спальне місце, постільна білизна в задовільному стані, хлопчик забезпечений одягом та взуттям відповідно до потреби. Наявні продукти харчування та зварені страви. Зовнішній вигляд ОСОБА_5 задовільний. ОСОБА_2 пояснила, що син ОСОБА_5 пропускає навчальні заняття тому, що у нього склались неприязні відносини з однокласниками. ОСОБА_2 рекомендовано вжити заходів щодо врегулювання стосунків сина з іншими дітьми, або ж вирішити питання про переведення його в інший заклад освіти. За результатами бесіди, ОСОБА_2 попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків, ознайомлено із положеннями ЗУ «Про освіту» (а.с.11).

Листом від 27.10.2022 року за вих. № 45/01-24 дирекція КЗ «Мишівський ліцей» повідомила Службу у справах дітей Іваничівської селищної ради, що з моменту попереднього звернення жодних змін у відвідуванні учнем 5 класу ОСОБА_5 не відбулося. З 21 жовтня по 27 жовтня учень не був присутній на уроках. Мама не відповідає на дзвінки класного керівника. Зв`язавшись із нею з іншого номера, почули агресивну відповідь, але не конкретні причини пропусків. Наводить факти, які не відповідають дійсності. Зі слів мами, дитина постійно скаржиться, що його ображають однокласники та вчителі. Насправді, всі учні дружелюбно відносяться до товариша, пропонують йому допомогу та підтримку, проте він її ігнорує. Вчителі-предметники стверджують, що учень не працює на уроках, на зауваження не реагує, може самовільно вийти з класу, постійно грає ігри на телефоні. З 1 вересня по 27 жовтня ОСОБА_5 був присутнім на уроках 7 днів. Жодного підтвердження про причини пропусків батьки не надали. У зв`язку з цим дирекція ліцею просила посприяти у вирішенні даної проблеми (а.с.10).

04.11.2022 року начальником служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Гринюк Ж., поліцейським офіцером громади Володимирського РВП Семенюком В. та керівником Центру надання соціальних послуг Іваничівської селищної ради Іванчук А. на підставі листа КЗ ЗСО «Мишівський ліцей» від 27.10.2022 року проведено обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що для виховання, розвитку та проживання дитини облаштовано спальне місце, постільна білизна в задовільному стані, хлопчик забезпечений одягом та взуттям відповідно до потреби. Наявні продукти харчування та зварені страви. Зовнішній вигляд ОСОБА_5 задовільний. Дитина перебувала вдома, з 01.09.2022 року по 04.11.2022 року заклад освіти ОСОБА_5 відвідував 7 днів. ОСОБА_2 пояснила, що не має впливу на поведінку сина ОСОБА_5 , не може забезпечити відвідування дитиною занять в закладі освіти. ОСОБА_1 протягом дня визнав батьківство стосовно сина ОСОБА_5 , запевнив, що забезпечить здобуття ОСОБА_5 повної загальної середньої освіти, згідно вимог законодаства. ОСОБА_1 запропоновано розглянути можливість переведення ОСОБА_5 на інклюзивне навчання так, як це буде відповідати забезпеченню найкращих інтересів дитини (а.с.12).

04.11.2022 року до відомостей актового запису № 2 від 10.01.2012 року про народження ОСОБА_5 на підставі заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства № 8/21.2-05.01-31 від 04.11.2022 року внесено виправлення та у відомостях про дитину прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_5 , а у відомостях про батька прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_5 , дату народження батька змінено на ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер батька змінено на НОМЕР_2 , місце проживання батька змінено на: АДРЕСА_1 (а.с.16). У зв`язку з цим 04.11.2022 року Іваничівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повторно видано свідоцтво про народження дитини, з відповідними змінами (а.с.17).

У заяві від 04.11.2022 року наданої начальнику Служби у справах дітей Іваничівської селищної ради Волошкова Л.А. підтвердила, що не має змоги займатися вихованням свого сина ОСОБА_5 , забезпечити здобуття ним повної загальної середньої освіти, тому не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно сина та просить вжити заходів щодо соціального захисту її дитини в межах компетенції (а.с.18, 19).

Як ствердила в судовому засіданні представник третьої особи, 25.10.2022 року Службою у справах дітей спільно з представниками органів Національної поліції та Центру надання соціальних послуг Іваничівської селищної ради здійснено виїзд у сім`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . З`ясовано, що біологічним батьком ОСОБА_1 для ОСОБА_5 створено належні умови для проживання та розвитку. ОСОБА_1 працює трактористом за вахтовим графіком, вдома буває лише у вихідні дні, відповідно проконтролювати відвідування сином закладу освіти не може фізично. ОСОБА_2 поводила себе неадекватно, кричала, розповідала, що син йти до школи не хоче, а змушувати його силою не буде. Службою у справах дітей встановлено, що реєстрацію народження ОСОБА_5 проведено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. З метою забезпечення захисту прав та законних інтересів дитини, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено роз`яснювальну роботу щодо необхідності визнання ОСОБА_1 батьком дитини юридично, надано практичну допомогу сім`ї шляхом транспортного підвезення до органів ДРАЦСу. В результаті чого ОСОБА_1 04.11.2022 року визнав батьківство стосовно малолітнього ОСОБА_5 та зобов`язався вжити заходів щодо здобуття сином освіти. ОСОБА_2 в той час поводила себе неадекватно, просила представників служби у справах дітей забрати ОСОБА_5 від батька та вжити заходів щодо його соціального захисту, «віддати дитину в добрі руки», не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Добровільно зібрала дитину, вивела на дорогу, посадила в поліцейську машину та передала представнику служби у справах дітей. В результаті чого ОСОБА_5 був переданий батьку ОСОБА_1 , який зобов`язався захистити права та інтереси дитини, вживши для цього необхідних заходів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 звернувся до Комунальної установи "Інклюзивно-ресурсний центр" Іваничівської селищної ради та забезпечив здобуття Миколою освіти у Нововолинському ліцеї № 9, відповідно до його можливостей. Так, як продовжував працювати за вахтовим графіком, то тимчасово влаштував сина до дитячого оздоровчого центру «Ковчег» у м. Нововолинськ.

ОСОБА_1 було рекомендовано забезпечити обстеження співмешканки ОСОБА_2 лікарем-психіатром та, у разі необхідності, відповідне лікування (а.с.8).

Із відповіді Комунального закладу загальної середньої освіти «Мишівський ліцей Іваничівської селищної ради Волинської області» від 27.06.2023 року № 47/01-24 слідує, що ОСОБА_5 навчався у 5 класі КЗ «Мишівський ліцей» з 01.09.2022 року по 18.11.2022 року. З 1 по 4 клас навчався у КЗ «Менчичівська початкова школа». Учень систематично не відвідував уроки. У вересні з 22 робочих днів ОСОБА_5 був на заняттях 5 днів (01.09; 02.09; 22.09; 23.09; 28.09), у жовтні був присутній 03.10 та 06.10. Під час навчання з використанням технологій дистанційного навчання не приєднувався до уроків. Матір, ОСОБА_2 , активну участь у вихованні та навчанні дитини не проявляла, на дзвінки класного керівника не відповідала. 22 вересня представники ліцею (класний керівник - ОСОБА_17 , заступник директора з навчально-виховної роботи - ОСОБА_13 , соціальний педагог, психолог - ОСОБА_14 ) відвідавши сім`ю, провели бесіду з матір`ю. Вона написала пояснюючу записку, у якій зобов`язалась нести відповідальність щодо відвідування дитиною закладу освіти. Проте ОСОБА_5 і надалі не відвідував ліцей, а матір продовжувала ігнорувати будь-які контакти із закладом освіти. Дана ситуація спричинила потребу звернутися дирекції ліцею у соціальну службу. Батько, ОСОБА_1 , цікавився навчанням та вихованням ОСОБА_5 , постійно підтримував зв`язок з класним керівником та адміністрацією школи. Рівень успішності ОСОБА_5 мав низький з усіх предметів, домашні завдання систематично не виконував, зацікавленості до навчання не виявляв. У дитини порушене мовлення, словниковий запас учня обмежений, ОСОБА_5 слова не читав. Букви та цифри не називав. Обчислювальні навички були відсутні. Учневі характерні розсіяність, підвищена втомлюваність, дуже низька працездатність. Розвиток учня знаходився на низькому рівні та не відповідав віковим нормам. Норм поведінки учень не знав, з однолітками не спілкувався. Порушував дисципліну на уроках та перервах. Допомогу друзів не використовував. З однокласниками відносини складні, часто створював навколо себе конфліктні ситуації (а.с.20-21).

Із наданої, 19.06.2023 року Нововолинською спеціальною школою Волинської обласної ради педагогічної характеристики ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 6-А класу Нововолинської спеціальної школи, який тимчасово проживає за адресю: АДРЕСА_2 , слідує, що ОСОБА_5 навчається у школі з 5 класу за програмою для дітей з тяжкими порушеннями мовлення, темп розумової діяльності нерівномірний. Навчально-пізнавальна активність низька. Учень працює повільно, потребує постійного контролю та допомоги з боку вчителя. Інтересу до навчання не проявляє. ОСОБА_5 має низький рівень розвитку мислення, нестійку увагу. Пам`ять ослаблена, переважає її механічний вид. Наявне недорозвинення мисленнєвих операцій, повільний темп засвоєння навчального матеріалу, відсутня здатність до узагальнення, абстрагування, міркування, продукування думки, судження, вміння робити висновки. Навички письмового та усного монологічного мовлення сформовані недостатньо, учень допускає помилки при узгодженні та словозміні слів, словниковий запас нижче вікової норми. Артикуляційні вправи за наслідуванням виконує частково правильно. Словниковий запас на рівні побутової лексики. Мовлення у вигляді простих речень, поширених фраз. Списує дуже повільно, з великою кількістю помилок, завдання не дописує до кінця, не розуміє зміст написаного. Помиляється у застосуванні літер абетки. Таблиці множення не знає. Порівнює числа в межах 20. Виконує дії додавання та віднімання в межах 20 з допомогою лінійки. Відчуває труднощі при множенні, діленні. Важко орієнтується у часових поняттях: рік, місяць, тиждень. Погано розрізняє міри ваги й довжини. Учень вчиться писати, читати, робити прості обчислення. Демонструє незначні успіхи у навчанні. Загальний емоційний стан хлопчика вразливий. Характер інтересів обмежений, рівень оволодіння трудовими уміннями низький (а.с.22).

З довідки Дитячого оздоровчого центру «Ковчег» від 19.06.2023 року № 06/23 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.11.2022 року перебуває в Дитячому оздоровчому центрі «Ковчег», за адресою: м. Нововолинськ, вул. Автобусна, 12 , згідно заяви батька, ОСОБА_1 , мешканця с. Менчичі, Володимирського району. Протягом цього періоду контактує з дитиною батько. Він відповідально відноситься до всіх порад і прохань вихователів, має певні стосунки з дитиною. Мати, ОСОБА_2 , неодноразово телефонувала, хоча розмова не мала плідного конструктивного характеру. Також відвідувала сина, спричиняючи своєю присутністю щоразу якісь проблеми, як для вчителів, так і для працівників «Ковчегу». З поведінки хлопця видно, що сімейна атмосфера, у якій він виростав, бажає бути кращою. У свої 11 років ОСОБА_5 не навчений елементарним правилам гігієни, нормам трудової чи будь якої дисципліни. За час перебування у «Ковчезі» з великими зусиллями вдається ламати ті стереотипи і лінь, що мало місце у житті дитини (а.с.23).

Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач ОСОБА_1 , який працевлаштований трактористом у підприємця ОСОБА_18 (а.с.25, 26).

Із характеристики від 19.06.2023 року № 19/06/1-2023 на ОСОБА_1 , вбачається, що за час роботи позивач зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції. ОСОБА_1 проходив курси з підвищення кваліфікації і неодноразово використовував набуті навички у вирішенні поставлених завдань. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, підтримував співробітників в «складний період, але при цьому дотримується корпоративних правил і норм. Неодноразово залишався на усне прохання керівництва на роботі після завершення робочого часу для вирішення проблем під час кризової ситуації (а.с.24).

Згідно висновку виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області № 93 від 25.09.2023 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно її малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54-57).

V. Застосоване судом законодавство

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

VІ. Висновки Суду

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В даних правовідносинах, для суду є безспірним, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. Однак, з іншої сторони обов`язковому дослідженню судом підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому «якнайкращих інтересів дитини» (статті 1, 9 Конвенції про права дитини (далі Конвенція)).

Встановлюючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. В даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейним кодексом України (статті 164-167).

В ході розгляду справи судом встановлено, чого не спростувала відповідачка, що вона ухиляється від участі у вихованні сина ОСОБА_5 , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що спричинило негативні наслідки для розвитку і соціалізації дитини та свідчить про ухилення відповідачкою від виконання своїх батьківських обов`язків. Таке, виходячи із положень статей 164-167 СК України, є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.

В даному випадку, для суду є беззаперечним те, що втручання у право Відповідачки має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Суд знаходить підставним, що втручання у право Відповідача спрямоване на захист «прав і свобод» малолітньої дитини ОСОБА_5 . В даному випадку при втручанні у право відповідачки вимоги статті 29 Декларації щодо законності та мети втручання дотримані.

В цій ситуації суд зобов`язаний дослідити найважливіше і найскладніше питання: наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини, без позбавлення батьківських прав (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо малолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»).

Оцінюючи можливість забезпечення якнайкращих інтересів дитини, в даній справі суд підкреслює, що з огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена від розлучення за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучення, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не може служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, поведінка відповідачки, суд розцінює як ухилення від виховання нею дитини, свідомого нехтування нею своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є правовою підставою можливості позбавлення батьківських прав.

В ситуації, що розглядається судом береться до уваги, що дитина тимчасово проживає в дитячому оздоровчому центрі « Ковчег », батько в силу умов та характеру праці не взмозі доглядати і виховувати дитину без сторонньої допомоги, однак забезпечує матеріально, цікавився навчанням та вихованням ОСОБА_5 , постійно підтримує зв`язок з адміністрацією навчального закладу та оздоровчого центру, відповідачка ОСОБА_2 з часу влаштування сина на тимчасове проживання до дитячого оздоровчого центру «Ковчег», з листопада 2022 року, жодного разу не виявила бажання забрати дитину додому та піклуватися про неї, неодноразово заявляла про своє бажання "віддати дитину у добрі руки", навіть під час судового розгляду жодним чином не продемонструвала суду свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною, і в такій ситуації на думку суду без бажання відповідачки держава позбавлена можливості посприяти їй у виконанні своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні сім`ї.

Також, важливим для суду є те, що при позбавленні батьківських прав відповідачки, відносини, які склались між нею і сином не зміняться в бік розлучення її з дитиною, яка разом з нею не проживає, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з сином не проживає, так само даний захід не виключає можливості побачення матері із дитиною.

Позбавлення батьківських прав відповідачки фактично і суттєво не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною, яка склалась протягом тривалого часу.

Як підсумок, аналізу елементів, які впливають на визначення «якнайкращих інтересів дитини» суд зауважує, що в даних правовідносинах позбавлення батьківських прав буде сприяти інтересам дитини і в подальшому зможе гарантувати повну та ефективну реалізацію його прав.

Суд наголошує, що застосовуваний захід не є безстроковим і відповідачка має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 , з наведених вище мотивів та підстав.

VIІ. Розподіл судових витрат між сторонами

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб звільняються від сплати судового збору. Відтак від сплати судового збору звільняються батьки чи законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються з скаргами про захист прав, законних інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи. Дана позиція узгоджується з Висновком Великої Палати ВСУ в ухвалі від 22.04.2019 року у справі №9901/108/19.

Із статті 141 ЦПК України слідує, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що позивача ОСОБА_1 законом звільнено від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, тому суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп. в дохід держави.

Керуючись статтею 2, 5, 10-13, 18, 76-81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо її малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Адамович Надія Євгеніївна, адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради, адреса: вул. Грушевського, 13, смт. Іваничі, Володимирський район, Волинська область, 45300, представник Гринюк Жанна Ярославівна.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2023 року.

Суддя М. О. Федечко