Справа № 510/1481/19
Провадження 2/510/121/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.23 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачки про визнання права власності на земельну ділянку площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284), яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЯБ № 438359 від 06.02.2006 р.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20.01.2017 р. між нею та відповідачкою, у простій письмовій формі, було укладено договір купівлі продажу зазначеної земельної ділянки, який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. Згодом з`ясувалось, що відповідачка успадкувала цю земельну ділянку, однак на момент укладення договору, не завершила оформлення документів на нерухоме майно, тому придбане позивачкою майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що вона є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в неї майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивачка просить задовольнити її позовні вимоги.

Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка по справі, у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 20.01.2017 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про купівлю земельної ділянки площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284); державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 2,37 га з планом земельної ділянки; власник ОСОБА_4 ; рішення Ренійського районного суду Одеської області від 20.03.2017 р. про визнання права власності за ОСОБА_3 на земельні ділянки площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 ..

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою Р. Молдова. Після смерті батька ОСОБА_4 успадкувала земельні ділянки площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284), яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

20.01.2017 р. позивачка домовилась із відповідачкою про покупку земельної ділянки площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284), яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивачка передала ОСОБА_3 гроші у сумі 75000 грн., про що зазначено у договорі купівлі продажу, а відповідачка передала позивачці правовстановлюючі документи на земельну ділянку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачка через деякий час запропонувала відповідачці привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що відповідачка повідомила, що не може це зробити, оскільки хоча вона і є власником цієї земельної ділянки на підставі рішення Ренійського районного суду, однак ще не зареєструвала у відповідному реєстрі право власності, крім того відповідачка повідомила, що виїхала за межі України і поки не має можливості приїхати.

Про існування цих обставин, позивачці нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачка завірила позивачку, що вона є власником нерухомого майна, продемонструвавши документи на підставі яких вона успадкувала земельну ділянку після смерті батька.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 20.01.2017 р., відповідачка не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачкою майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивачка передала продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачці майно та документи на нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші у сумі 75000 грн., а позивачці об`єкт нерухомості. Відповідачка жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного об`єкту нерухомості, не заперечувала проти визнання права власності за позивачкою, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивачка набула право власності на земельну ділянку площею 2,37 га (кадастровий номер 0:01:003:0049; :01:005:0284), яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши її у відповідачці, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки її право власності на земельну ділянку не було оформлено та зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачкою, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачкою, як за добросовісним набувачем, право власності на земельну ділянку площею 2,37 га (кадастровий номер :01:0030049; :01:0050284), яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 388, ЦК України (2003 р.) суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області 19.05.2010 р., РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності на земельну ділянку площею 2,37 га, яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії ЯБ № 438359 від 06.02.2006 р., виданий на підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації Ренійського району Одеської області від 06.09.2005 р. № 250А/-2005, кадастровий номер земельної ділянки - :01:0030049; :01:0050284.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін