Справа №:755/1237/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 : відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 23 007,95 грн; відшкодування за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 700,00 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 65 000,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 28 червня 2020 року, о 18 годині 25 хвилин,

ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , у місті Києві по проспекту Соборності, 30, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого вчинив зіткнення з транспортним засобом автомобілем «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження вказаного автомобіля, завдання матеріальних збитків власникові ОСОБА_1 . Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва від 05 листопада 2020 року, яке набрало законної сили, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху України та вчинення ним правопорушень, передбачених ст.124-4, 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а саме на 28 червня 2020 року, не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з об`єктивними обставинами позивач станом на 28 червня 2020 року не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому МТСБУ відповідно до п.1.7. ст.1, п.п.а) п.41.1. ст.41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди. Таким чином, позивач не отримував будь-якого відшкодування матеріальних збитків, завданих унаслідок пошкодженого власного майна. Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №17172 від 04 серпня 2020 року вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 23007,95 грн. Позивачем також було сплачено вартість проведення автотоварознавчої експертизи №17172 від 04 серпня 2020 року в сумі 1700,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що відповідач з місця скоєння ДТП зник, для встановлення особи відповідача працівники поліції затратили більше двох місяців. Такі дії відповідача завдали душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, оскільки пошкоджений автомобіль позивача перебуває у непридатному та жахливому стані, що викликало незадоволення у сім`ї та посмішки від сторонніх осіб, автомобіль втратив свій комерційний вигляд, колеги по роботі та відвідувачі (клієнти) по місцю роботи позивача створювали негативне уявлення щодо власника пошкодженого автомобіля. За таких обставин, позивач оцінює моральну шкоду в 65 000,00 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с.50-52)

Відповідачем ОСОБА_2 , копію ухвали суду відкрито провадження в справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 61, 62).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. (а.с. 58-59)

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків.

За матеріалами справи вбачається, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року у справі № 755/12799/20, яка набрала законної сили, з урахуванням постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 26 листопада 2020 року про виправлення описки, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_2 за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. (а. с.5).

Цією постановою встановлено, що ОСОБА_2 , 28 червня 2020 року, о 18 год. 25 хв., керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Києві по просп. Соборності, 30, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження автомобілів, заподіяння матеріальних збитків і порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху України.

Судом установлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме станом на 28 червня 2020 року, не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відомостями веб-сайту https://policy.mtsbu.ua/ (а.с. 43).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.42).

Листом МТСБУ від 18 грудня 2020 року, відповідно до п.1.7. ст.1, п.п. а) п.41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачу відмовлено у відшкодуванні шкоди (а.с. 37). У листі МТСБУ зазначило, що транспортний засіб «Skoda Fabia» з номерним знаком НОМЕР_2 не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим. З огляду на зазначене, МТСБУ не має правових підстав для здійснення відшкодування з фонду захисту потерпілих.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 17172 від 04 серпня 2020 року (автотоварознавча експертиза), складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу автомобіля «Skoda Fabia», державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 23 007,95 грн (а.с. 7-34).

Позивачем було сплачено за проведення автотоварознавчої експертизи 1700,00 грн, що підтверджується квитанцією товарного чеку № 17172 від 04 серпня 2020 року (а.с. 35).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17 (провадження № 61-16500св20) вказано, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18) зазначено, що «відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див. постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що йому завдано збитків унаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого не була забезпечена полісом обов`язкового страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність позивача також не була забезпечена полісом обов`язкового страхування, то МТСБУ відмовило позивачу у відшкодуванні шкоди. У зв`язку із цим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 : відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 23 007,95 грн; відшкодування за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 700,00 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 65 000,00 грн.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, внаслідок якого сталася зазначена вище дорожньо-транспортна пригода встановлена постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року у справі № 755/12799/20, яка набрала законної сили. Доказів відсутності протиправності та вини у діях ОСОБА_2 суду не надано.

Суд враховує, що ані цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , ані цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди (28 червня 2020 року) не була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 23 007,95 грн є обґрунтованою та доведеною, тому підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивач поніс витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1700,00 грн, тому вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Оцінюючи заявлений до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 65 000,00 грн, суд враховує вимоги розумності і справедливості та вважає вказаний розмір істотно завищеним. У позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідач з місця вчинення ДТП зник, для встановлення особи відповідача працівники поліції затратили більше двох місяців. Такі дії відповідача завдали душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, оскільки пошкоджений автомобіль позивача знаходиться у непридатному стані, що викликало незадоволення у сім`ї та насмішки від сторонніх осіб, автомобіль втратив свій комерційний вигляд, колеги по роботі та відвідувачі (клієнти) за місцем роботи позивача створювали негативне уявлення щодо власника пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, наведені позивачем негативні наслідки у вигляді незадоволення сім`ї та насмішок з боку сторонніх осіб, негативне уявлення про позивача з боку колег та відвідувачі (клієнти) за місцем роботи, не доведені жодним доказом у розумінні ст. 76-80 ЦПК України.

Суд, надаючи оцінку вказаним обставинам, враховує характер порушення прав позивача, обставини, пов`язані зі встановленням винної особи, і вважає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн таким, що відповідає вимогам розумності і справедливості. Тому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

За викладених обставин, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 23 007,95 грн; відшкодування за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 700,00 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1

ст. 141 ЦПК України).

Отже, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати в розмірі 29,77 % від суми сплаченого судового збору. Враховуючи, що при поданні позову позивачем було сплачено 908,00 грн (а.с. 45), то сума судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу, становить: 908,00 грн х 29,77 % = 270,31 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 3, 11, 13, 15, 16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України, статтями 2-5, 8, 10-13, 76-82, 89, 141, 209, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце поживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

23 007,95 грн; відшкодування за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 700,00 грн та відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 2 000,00 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 270,31 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: