Справа № 523/6165/23
Провадження №2-о/523/264/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Шевчука К.М.

за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці на станом 1991 рік, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці на станом 1991 рік. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі заявник), уродженець м. Херсон, був документований паспортом громадянина СРСР у Дніпровському РОВС міста Херсон, який згодом було втрачено, в зв`язку із чим своєчасно не здійснив отримання паспорта громадянина України, а тому на теперішній час не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які приживали на території України станом на 13 листопада 1991 року і не були громадянами інших держав. Разом з тим, документи, які відповідно до законодавства мають бути надані до міграційної служби для здійснення процедурі підтвердження громадянства та отримання паспорту у заявника відсутні.

З огляду на викладене, заявник вважає за необхідне звернутись до суду із даною заявою та викласти наступні обставини, які можуть підтвердити факт його проживання на території України станом на 1991 рік.

Фактично заявник за станом на 1991 рік проживав у будинку АДРЕСА_1 ; працював на Відкритому акціонерному товаристві «Херсонський бавовняний комбінат» транспортувальником.

Згідно з п. 1,2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає..

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає…

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Факт проживання заявника на території України за станом на 1991 рік може бути підтверджений показаннями свідків, зокрема показаннями зведеної сестри, з якою заявник разом із батьками проживав довгий час від народження.

Також фактичне проживання заявника на території України до вказаної дати підтверджується довідкою з місця роботи, а саме Відкрите акціонерне товариство «Херсонський бавовняний комбінат» № 37-13/284 від 08.09.2020 року.

На підставі викладеного, заявник просить встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив обставини, які викладені в заяві. Він також пояснив, що мав паспорт громадянина СРСР, в якому містилась відмітка з позначкою «Україна», однак даний паспорт він втратив. Паспорт громадянина України нового зразка він не оформлював, оскільки фактично весь перебуває у м. Херсон, а тому йому не було необхідності подорожувати. Він також пояснив, що згодом вирішив відновити паспорт, проте документів, які підтверджують його проживання на території України станом на 1991р. у нього відсутні. На теперішний час, він зареєстрований у притулку.

Представник Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області в судовому засіданні просив ухвалити рішення на розсуд суду. В матеріалах справи наявне також заперечення, в якому представник не визнає заявлені вимоги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника, свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у с. Антонівка Дніпровського району Херсонської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про громадянство України громадянами України є особи, що постійно проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також особи, які проживали на території України станом на 13 листопад 1991 року і не були громадянами інших держав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року він проживав у будинку АДРЕСА_1 .

Судом було вивчено оригінал трудової книжки з якого убачається, що ОСОБА_1 починаючи з 1985р. постійно працював у м.Херсон, у тому числі у період з 08.02.1991р. по 03.02.1993р. працював транспортувальником «Херсонський бавовняний комбінат», що підтверджується записом у трудовій книжці, довідкою №284 від 08.09.2020р..

Отже у заявника наявні документи, які підтверджують його проживання станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Згідно з п. 1,2 ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

Згідно з п. 8 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» України», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006)

для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з п. 9 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Однак в судовому засіданні встановлено, що заявник втратив паспорт громадянина СРСР, а також не має його копії. Документів, які підтверджують його проживання на території України у нього відсутні.

Суд також не приймає до уваги позицію Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, що не заявляє задоволенню, оскільки вона є передчасною. Так, відповідно до імперативних приписів пп. «В» п. 8, 9 Порядку, викладеного в Указі Президента України № 215/2001 від 27.03.2001 року, заявник не може звернутися до Державної міграційної служби України або її територіальних підрозділів з заявою про підтвердження належності до громадянства (ст. 3 Закону), оскільки до заяви у додатку він має подати відповідне рішення про підтвердження факту його проживання за

станом на 1991 рік (24 серпня або 13 листопада). Законом не встановлено обов`язку звернення заявника до ДМС України із неповним переліком документів, перелік яких встановлено законодавством.

Суд вважає, що дана заява не стосується набуття громадянства, оскільки заявник вже на теперішній час є громадянином України в силу ст. 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки фактично постійно проживав на території України за станом на 1991 рік. При цьому набуття громадянства відбувається до положень ст.ст. 6-16 Закону України «Про громадянство України», а заявник звернувся із заявою про встановлення юридичного факту на реалізацію положень ст. 3 Закону, тобто на підтвердження громадянства, а не його набуття.

Суд також не вбачає підстав для залишення заяви без розгляду, оскільки за думкою представника заінтересованої особи у спірних правовідносинах вбачається спір про право.

Так, предметом заяви є встановлення юридичного факту, який має значення для заявника, при цьому у заяві відсутні будь-які майнові або немайнові вимоги до будь-яких осіб, а надання заінтересованою особою відзиву, що містить заперечення проти задоволення заяви, не свідчить про виникнення або наявність у справі спору про право. Окрім того слід зазначити, що законом не передбачено можливість встановлення юридичних фактів в адміністративно-процесуальному порядку, оскільки таке встановлення здійснюється відповідно до вимог Цивільно-процесуального кодексу України

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для можливості реалізувати належні йому, як фізичній особі право на отримання паспорту громадянина України.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 2 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи майновий стан заявника, суд уважає можливим звільнити його від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 293-294,315-319 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України у повнолітньому віці на станом 1991 рік задовольнити.

2. Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у повнолітньому віці на території України за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

3. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання копії повного тексту рішення.

Копію повного тексту рішення сторони можуть отримати у десятиденний строк з дати проголошення рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2023