Справа №:755/3052/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Свої вимоги мотивував тим, що сторони домовилися на проведення робіт з виготовлення решіток для кондиціонера, що підтверджується роздруківкою листування в месенджері. Згідно платіжного доручення № 8909951 від 20 липня 2020 року позивачем перераховано з свого карткового рахунку НОМЕР_1 , що оформлений в акціонерному товаристві «ОТП банк», на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в акціонерному товаристві «Універсал банк», грошові кошти у загальному розмірі 35 550,00 грн. Однак між позивачем та відповідачем так і не було укладено жодних правочинів щодо надання відповідних послуг. Станом на день звернення до суду відповідач так і не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн., інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 16 129,32 грн. та три проценти річних за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 2 695,64 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно платіжного доручення № 8909951 від 20 липня 2020 року позивачем перераховано з свого карткового рахунку НОМЕР_1 , що оформлений в акціонерному товаристві «ОТП банк», на картковий рахунок НОМЕР_2 , відкритий в акціонерному товаристві «Універсал банк», грошові кошти у загальному розмірі 35 550,00 грн. (а.с. 14).

Згідно роздруківки листування с месенджера сторони домовилися на проведення робіт з виготовлення решіток для кондиціонера (а.с.15).

Позивач просить на підставі положень ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн.

Підставою задоволення позовних вимог позивач зазначив відсутність будь-яких правовідносин з відповідачем, оскільки жодних товарів чи послуг від нього не отримував, внаслідок чого відповідач отримав без відповідної правової підстави грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів на підтвердження своїх заперечень.

Відповідно до частин 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна

у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 127/13491/21-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Судом встановлено, що позивачем перераховано зі свого карткового рахунку НОМЕР_3 , що оформлений в акціонерному товаристві «ОТП банк» на картковий рахунок НОМЕР_4 , відкритий в акціонерному товаристві «Універсал банк», на ім`я відповідача грошові кошти у загальному розмірі 35 550,00 грн. (а.с.44-47).

Відповідачем не оспорено факт передачі позивачем зазначеної суми.

Оскільки угода між сторонами є нікчемною в силу вимог закону, то відсутні підстави вважати наявність між сторонами договірних правовідносин.

Відповідачем не доведено договірний характер стосунків між сторонами, а саме, отримання коштів за надані послуги, що виключає можливість застосування судом положень ст. 1212 ЦК України.

У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі статтею 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі № 439/1683/18.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 357/8975/20.

Встановивши відсутність правових підстав на отримання зазначеного переказу, суд визнає ці кошти безпідставно набутим майном і приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів повністю: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 16 129,32 грн та три проценти річних за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 2 695,64 грн.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК.

Згідно зі статтею 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту безпідставного отримання грошових коштів.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 ЦК.

За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено таке.

За прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року з урахуванням суми коштів у розмірі 35 550,00 грн та сукупного індексу інфляції -1,45 сума інфляційних втрат становить у розмірі 15 997,50 грн (1,45*35 550-35 5500).

Тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року підлягають задоволенню частково у розмірі 15 997,50 грн. В решті вимог відмовити.

Також судом перевірено розрахунок трьох відсотків річних.

Так, за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року з урахуванням суми коштів у розмірі 35 550,00 грн три проценти річних становить у розмірі 2 696,93 грн (35 550, 00 грн *923 дні *3%/365 днів).

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов`язання за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року підлягають задоволенню повністю у розмірі 2 695,64 грн., що є в межах позовних вимог.

Отже, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів частково: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 15 997 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім тисяч) грн 50 коп та три проценти річних за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 2 695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн 64 коп. В решті вимог відмовити.

Згідно частини 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 54 243,14 грн, а тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 073,60 грн.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 509, 625, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550 (тридцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп., інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 15 997 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім тисяч) грн 50 коп та три проценти річних за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 2 695 (дві тисячі шістсот дев`яносто п`ять) грн 64 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави витрати по оплаті судового збору в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна