Справа № 621/3582/23
Провадження № 2/621/988/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Лацько А.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Біленко О.О.,

відповідач Зміївська територіальна громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області,

представник відповідача Маковецька К.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

18.09.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Зміївської територіальної громади в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , як дочки та матері; встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , прізвище ім`я по батькові матері в Свідоцтві про народження ОСОБА_5 мовою оригіналу (російською) викладено як " ОСОБА_6 ".

Крім позивача у подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , була ще одна дочка ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 .

Після смерті матері ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, зокрема увійшов житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 1962 року побудову, право власності ОСОБА_2 на вказаний будинок підтверджується випискою з погосподарської книги, при цьому відомості про проведення державної реєстрації будинку за ОСОБА_2 відсутні.

На день своєї смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та фактично проживала в належному їй житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею, постійно, починаючи з 2007 року, без реєстрації місця проживання проживала її дочка позивач ОСОБА_1 , яка здійснювала догляд за своєю матір`ю, вела з нею спільне господарство та спільний побут, а після смерті матері здійснила її поховання.

Рідна сестра позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 не була зареєстрованою та не проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 на час її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_8 .

Позивач зазначає, що оскільки вона постійно, починаючи з 2007 року та на час смерті спадкодавці матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала з останньою, враховуючи положення частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вважала, що спадщину після смерті матері прийняла фактично проживаючи зі спадкодавицею на момент її смерті.

Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, а 28.06.2023 державним нотаріусом Зміївської держаної нотаріальної контори Харківської області Чернолясовою Н.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з підстав відсутності документів, що підтверджують факт прийняття спадщини, відповідно до частини 4 статті 1268 Цивільного кодексу України, ненадання достатніх документів на підтвердження факту родинних відносин з померлою, як дочки та матері оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_3 в графі "мати" - зроблено запис (рос.) " ОСОБА_6 ". ОСОБА_1 державним нотаріусом роз`яснено право на звернення до суду.

Враховуючи, що у позивача ОСОБА_1 виникли труднощі у оформленні своїх спадкових прав, остання звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2023 року провадження у зазначеній справі відкрито, призначено підготовче засідання задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 01.11.2023.

01.11.2023 належним чином повідомлені учасники не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Біленко О.О. до канцелярії суду надав заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача Зміївської територіальної громада в особі Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області Маковецька К.О. до канцелярії суду надала заяву, відповідно до якої просила проводити розгляд справи за відсутності представника Зміївської міської ради за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

У зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Предметомспору є встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як дочки та матері, факту спільного постійного проживання позивача разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Борівським бюро РАЦС 01.07.1947, вбачається що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_5 прізвище матері в Свідоцтві про народження викладено мовою оригіналу як " ОСОБА_6 ", актовий запис № 16 (а.с. 9).

22 травня 1966 року ОСОБА_9 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено з " ОСОБА_10 " на "Приз" - копія Свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_2 виданого 22.05.1966, актовий запис № 2708 (а.с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 виданого 26 квітня 2013 року Виконкомом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Борова Зміївського району Харківської області у віці 88 років померла ОСОБА_2 , актовий запис № 25 (а.с. 11).

Постановою держаного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Чернолясовою Т.В. від 28.06.2023 №622/02.31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 з підстав відсутності документів, що підтверджують факт прийняття спадщини та ненадання достатніх документів на підтвердження факту родинних відносин з померлою, як дочки та матері, оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_3 в графі "мати" - зроблено запис (рос.) " ОСОБА_6 " (а.с. 14).

Відовідно до погосподарських книг Борівської сільської ради (справа №3) за 2011-2015 роки ОСОБА_2 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею на час смерті в даному домоволодінні інші особи зареєстровані не були (а.с. 41).

Разом з тим з Акту обстеження складеного 27 квітня 2021 року депутатом Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , вбачається що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала ОСОБА_2 , разом з якою, без реєстрації місця проживання у період з 2007 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , фактично постійно проживала її дочка ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_1 вели спільне господарство та спільний побут, мали спільний бюджет, спільно вирішували побутові питання. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 її дочка ОСОБА_1 здійснила поховання останньої (а.с. 13).

Дані обставини ніким не заперечуються.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин як дочки та матері, суд зазначає наступне:

Відповідно до пунктів1, 6 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального Кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути, зокрема, спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки.

Таким чином, під юридичними фактами слід розуміти обставини, з наявністю чи відсутністю яких діюче законодавство пов`язує певні правові наслідки, виникнення, зміну та припинення особистих немайнових, а також майнових прав фізичних осіб.

Позивач ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки написання ім`я матері в Свідоцтві про народження ОСОБА_13 та власне ім`я в Свідоцтві про смерть ОСОБА_2 відрізняється.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивач не має іншої можливості підтвердити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , як дочки та матері, а встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки та можливість реалізації спадкових прав позивача.

Надані ОСОБА_1 та її представником докази, суд визнає належними і допустимими, докази містять у собі фактичні дані, які пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як дочки та матері. З огляду на наведене суд дійшо до висновку, що вказаний факти підтверджується документально, а позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Враховуючи вищенаведені приписи Цивільного кодексу України, встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час його смерті має для позивача юридичне значення, оскільки дозволить підтвердити факт прийняття спадщини та право, як спадкоємця першої черги, на спадкування після померлої матері.

Згідно до положень статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Судом встановлено, та учасниками процесу не оспорювалося, що на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , що залишилася після смерті ОСОБА_2 її дочка ОСОБА_1 , факт родинних відносин яких, як дочки та матері, встановлено судом, постійно, починаючи з 2007 року проживала разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 та її представником належними та допустимими доказами доведено факт її постійного проживання разом із спадкодавцем матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на час смерті останньої.

Щодо вимог позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після померлої ОСОБА_2 , суд зазначає наступне:

Спірним є право власності, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 виданого 26 квітня 2013 року Виконкомом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Борова Зміївського району Харківської області у віці 88 років померла ОСОБА_2 , актовий запис № 25 (а.с. 11).

Після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Завідуючою Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясовою Т.В. на виконання ухвали суду від 20.09.2023 в частині витребування доказів надано копію спадкової справи № 307/2021 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з якої вбачається, що спадкова справа № 307/2021 заведена Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області на підставі претензії кредитора Зміївської РРСЦ ПрАТ "Харківенергозбут" до спадкоємців померлої про погашення суми заборгованості в розмірі 1 389 грн 90 к., заяви про прийняття або відмови від спадщини в спадковій справі відсутні. За життя померла залишила заповіт, посвідчений виконкомом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області 12 червня 2002 року за реєстровим № 146, згідно до якого вона заповідала своє майно у вигляді ощадних книжок з рахунком № НОМЕР_4 в ощадній касі № 2838/012, ощадну книжку рахунок № НОМЕР_5 в ощадній касі № 015 ОСОБА_8 (а.с. 33-42).

Дочка ОСОБА_2 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 - копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого повторно 13.04.2023, актовий запис № 103 (а.с. 12 зворот).

Чоловік спадкодавці ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого повторно 13.04.2023, актовий запис № 12 (а.с. 12).

Як зазначено вище, постановою держаного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Чернолясовою Т.В. від 28.06.2023 №622/02.31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з підстави відсутності документів, що посвідчують право власності померлої на нерухоме майно. (а.с. 14).

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Для захисту права суду необхідно встановити факт його порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 4 статті 25, пункту 11 частини 4 статті 346 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом та за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 Цивільного кодексу України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця

Відповідно до частини 1 статті 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з положеннями статті 1257 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадщину у разі відсутність спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Цивільного кодексу України.

Статтею 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина третя цієї статті встановлює, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, воно підлягає вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Відповідно до довідки виданої директором КП "Зміївське БТІЗМА" ОСОБА_14 22.08.2023 №1382, згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІЗМА" первинна інвентаризація житлового будинку АДРЕСА_1 проведена в 2023 році, реєстрація права власності на зазначений житловий будинок станом на 31.12.2012 не проводилася (а.с. 18).

З копії Виписки з погосподарської книги с. Борова № 2 за 2016-2023 роки вбачається, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 , 1962 року побудови, номер об`єкта по господарського обліку (номер особового рахунку): 0167-3, є ОСОБА_2 (а.с. 11 зворот).

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарську книгу, померла ОСОБА_2 своє право власності в БТІ не оформила.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, а тому, ОСОБА_2 набула права власності на будинок.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (справа №6-54цс12), постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року (справа №557/1209/16-ц). До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа №760/1651/16).

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивачем ОСОБА_1 було замовлено та оплачено виготовлення КП "Зміївське БТІЗМА" технічної документації на будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами, літ. А-1 - житловий будинок; літ. Б , В, Д, Ж, З, Л, М сараї; літ. Г кухня з сараєм; літ. Є погріб; літ. К душ; літ. І вбиральня; № 1 огорожа; № 2 хвіртка; № 3 колодязь , які розташовані в АДРЕСА_1 , власником яких за життя була ОСОБА_2 (а.с. 15-17).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у власність після смерті матері ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлій ОСОБА_2 належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи, що судом встановлений факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як дочки та матері, факт постійного спільного проживання разом зі спадкодавице на час відкриття спадщини, з огляду на те, що позивачка в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити право власності на вказаний житловий будинок, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом.

Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись статтями 15, 1216, 1218, 1220, 1222, 1225, 1257, 1259, 1261, 1270, 1296 Цивільного кодексу України, статтями 2, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , як дочки та матері.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею ОСОБА_2 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01.11.2023.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 .

Відповідач Зміївська територіальна громада в особі Зміївська міська рада Чугуївського району Харківської області, юридична адреса: 63404, Харківська область, м. Зміїв, вул. Адміністративна, буд. № 9, код за .

Головуючий: