Справа № 466/328/22 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/1154/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника -

ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: державний нотаріус Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник Зоряна Володимирівна, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , про зміну черговості спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила змінити черговість спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши їй, як спадкоємцю четвертої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який з 1982 року проживав разом з нею у квартирі АДРЕСА_1 та з яким вона з 09.11.1979 року до 31.01.2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, зазначаючи, що шлюб між ними було розірвано формально, оскільки вони продовжували проживати до моменту смерті, як чоловік і дружина.

Скориставшись своїм правом на прийняття спадщини, 17.11.2021 року вона та мати померлого - ОСОБА_5 звернулись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого заведена спадкова справа, разом з тим, нотаріусом було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 їй необхідно змінити черговість спадкування, тому, що в силу закону вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування, оскільки шлюб між нею та померлим розірвано.

Вважає, що має право спадкувати після смерті ОСОБА_5 разом із спадкоємцями першої черги, оскільки ОСОБА_7 більше десяти років страждав на алкоголізм та був у безпорадному стані, а тому вона упродовж тривалого часу опікувалась ним, лікувала та матеріально забезпечувала померлого.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника - ОСОБА_2 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що в основу оскаржуваного рішення суд поклав завідомо невірний висновок про те, що вона ( ОСОБА_1 ) не є спадкоємцем четвертої черги за законом і, відповідно, не має права на подання позову про зміну черговості.

Наголошує, що незважаючи на розірвання шлюбу, продовжувала проживати з померлим ОСОБА_7 , як подружжя.

Звернувшись із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, вона надала довідку з місця проживання та копію паспорта з відміткою про місце реєстрації, які долучені до матеріалів справи, тому висновок суду про відмову в позові вважає безпідставним.

Помилковим вважає апелянт і висновок суду про недоведеність факту безпорадного стану померлого ОСОБА_7 .

Наголошує, що для встановлення факту безпорадного стану ОСОБА_7 були надані копії медичної карти, з якої вбачалось, що він страждає цирозом печінки, алкогольною хворобою та іншими неврологічними захворюваннями.

Звертає увагу, що розуміє недостатність цих доказів, тому до суду були заявлені клопотання про витребування інших медичних документів та документів про розмір пенсії померлого, щоб довести факт неможливості ОСОБА_7 самостійно себе забезпечувати, однак, суд безпідставно відмовив у задоволенні таких клопотань.

Вважає, що судом першої інстанції була проігнорована заява про залучення співвідповідачів.

На думку апелянта, висновки суду є помилковими, оскільки фактично прийняті внаслідок надання переваги одним доказам над іншими.

Зазначає, що суд обмежив право позивача на збір та надання доказів.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_1 з 09.11.1979 року до 31.01.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Шевченківським районним у м. Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №07, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 років.

У довідці №167 від 12.07.2021 року (до форми №106/о, яка видається для поховання) причина смерті вказана - алкогольна хвороба.

Згідно з копією паспорта померлого ОСОБА_7 , останній був зареєстрований за адресою: у АДРЕСА_1 , з 15.07.1981 року.

Відповідно до довідки №49098 від 10.09.2021 року, ОСОБА_7 знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою у зв`язку зі смертю.

Відповідно до копії паспорта та довідки про реєстрацію місця проживання №72927 від 21.12.2021 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.07.1981 року по теперішній час.

Також встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 та померлому ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності.

17.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , на підставі якої 17.11.2021 року було заведено спадкову справу.

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є його брати ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та сестра ОСОБА_4 , що підтверджується нотаріально посвідченими заявами про прийняття спадщини за законом від 17.12.2021 року.

Мати померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини після смерті свого сина на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується нотаріально посвідченою заявою про відмову від прийняття спадщини від 17.12.2021 року.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Згідно зі статтею 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Звертаючись до суду з позовом про зміну черговості спадкування за законом, позивач зазначала, що має право спадкувати після смерті ОСОБА_7 по закону на рівні з його братами і сестрою, оскільки, не зважаючи на те, що шлюб між нею та померлим було розірвано, вона протягом тривалого часу лікувала та матеріально забезпечувала померлого ОСОБА_7 , який через тяжку алкогольну хворобу був у безпорадному стані, саме вона проживала з ним і займалася його утриманням та піклуванням, оплачувала комунальні послуги та лікування, оскільки він був інвалідом третьої групи та отримував мізерну пенсію, займалася його похованням.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі й за рішенням суду.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом».

Одержання права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої-п`ятої черг і пов`язується з такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року в справі №592/1045/18-ц (провадження №61-820св20), від 27 серпня 2020 року в справі №266/2391/16 (провадження №61-1300св20), від 01 березня 2021 року в справі №233/5990/18 (провадження №61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження №61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження №61-380св21), від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17 (провадження №61-14759св20).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 401/2614/17, провадження № 61-14759св20).

За статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач надала копії медичних документів, з яких вбачається, що ОСОБА_7 тривалий час хворів на цироз печінки, разом з тим, позивач не надала жодних медичних висновків, які б свідчили про наявність у спадкодавця тяжкої хвороби, що спричиняла його безпорадний стан протягом тривалого часу.

Посилання позивача на те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала йому допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без встановлення сукупності усіх юридичних фактів, наявність яких вимагається вказаною вище нормою закону, зокрема, факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Позивач не надала суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані та потребував у зв`язку з цим постійної сторонньої допомоги. Останній не визнавався недієздатним чи обмежено дієздатним. При цьому, посилання позивача на те, що ОСОБА_7 понад десять років страждав на алкоголізм, не свідчать про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України. Наявність у померлого алкогольної хвороби лише констатовано, як причину його смерті.

Також необхідно зазначити, що спільне проживання з колишнім чоловіком в одній квартирі, яка належала їм на праві спільної сумісної власності і в якій вони були разом зареєстровані, не доводить факту існування між ними фактичних шлюбних відносин, як стверджує позивач, окрім того, позивач не ставила перед судом вимоги про встановлення факту її проживання з померлим однією сім`єю, що б надавало їй право заявляти до інших спадкоємців, які прийняли спадщину, вимогу про зміну черговості, оскільки самого лише факту реєстрації місця проживання у квартирі разом із спадкодавцем недостатньо для віднесення особи до спадкоємців четвертої черги за законом.

Таким чином, в колегії суддів немає підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, відмовляючи позивачці у задоволенні позову, при розгляді даної справи судом не допущено порушень вимог процесуального закону, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич