печерський районний суд міста києва
Справа № 757/8309/22-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань - Сміян А.Ю.,

за участю:

заявника: не з`явився,

представника боржника: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання ухвали суду Першотравневого району м. Мінська від 31.12.2020 року про видачу виконавчого документа на підставі Угоди про сплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - заявник, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з клопотанням, в якому заявник просила надати дозвіл на примусове виконання ухвали суду Першотравневого району м. Мінська від 31.12.2020 року, відповідно до якої суд постановив видати виконавчий лист на підставі угоди про сплату аліментів від 19.01.2019 року, укладеної між ОСОБА_2 (далі - боржник, ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 про виплату на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісяця, в сумі, еквівалентній 3 000,00 доларів США в білоруських рублях за курсом Національного банку Республіки Білоусь на дату оплати.

21.02.2022 року, 25.07.2022 року, 23.01.2023 року та 13.04.2023 року, на виконання положень ч. 1 ст. 467 ЦПК України, судом було повідомлено боржника ОСОБА_2 шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу, вказану в дорученні, а саме: АДРЕСА_1 , про надходження даного клопотання, а також запропоновано у місячний строк подати можливі заперечення проти цього клопотання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.06.2023 року вказане клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання ухвали суду Першотравневого району м. Мінська від 31.12.2020 року про видачу виконавчого документа на підставі Угоди про сплату аліментів призначено до судового розгляду на 27.07.2023 року.

26.07.2023 року до суду надійшло заперечення на позовну заяву у якому представник відповідача просив у задоволенні клопотання відмовити. Зазначив, що ОСОБА_2 є громадянином Республіки Білорусь та проживав в Україні до 01.03.2022 року на підставі посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строк дії якої закінчився 17.08.2022 року. На сьогодні ОСОБА_2 проживає у Канаді, що підтверджується візою, на території України ОСОБА_2 майна не має.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року відкладено розгляд справи на 31.08.2023 року.

У судове засідання заявник та його представник не з`явилися; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник заявника подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

У судове засідання представник боржника не з`явилась; про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Дослідивши подане клопотання та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Питання надання правової допомоги між державами СНД врегульовані Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку було підписано 22 січня 1993 року у м. Мінську (набула чинності 08 серпня 1993 року, ратифікована Верховною Радою України 10 листопада 1994 року і набула чинності 14 квітня 1995 року). Дана конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Відповідно до ст. 51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує такі рішення, ухвалені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції у цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди у таких справах і нотаріальні акти стосовно грошових зобов`язань (далі - рішень); б) рішення судів у кримінальних справах про відшкодування шкоди.

Згідно до статті 53 Конвенції, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до статті 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Згідно ст. 468 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється, зокрема, у випадку, якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України.

Так, 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», в якому зазначено, що керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

За положеннями ст. 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

У період зупинення дії міжнародного договору Україна утримується від дій, які могли б перешкодити поновленню дії договору.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупинено з 27.12.2022 року.

З дати зупинення дії Конвенції: не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами Російської Федерації і Республіки Білорусь з питань надання правової (судової) допомоги та екстрадиції у цивільних і кримінальних справах на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до неї; визнання і виконання судових рішень Російської Федерації та Республіки Білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до ст.ст. 462 і 471 ЦПК України; у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території Російської Федерації та Республіки Білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав. Офіційні документи, видані в Україні, для використання в Росії та Білорусі підлягають засвідченню апостилем органами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 року № 61; співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь може здійснюватися на підставі діючих двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних зносин).

Після виходу України з Конвенції правове співробітництво у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься на підставі двосторонніх міжнародних договорів України з відповідними державами-учасницями Мінської конвенції та багатосторонніх міжнародно-правових інструментів, що діють в рамках Ради Європи, ООН, Гаазької конференції з міжнародного приватного права, чинних у відносинах з відповідними державами. За відсутності міжнародного договору співробітництво судів та інших компетентних органів у цивільних і кримінальних справах здійснюватиметься згідно з внутрішнім законодавством на основі принципу взаємності.

Отже, оскільки Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), тому відсутні підстави для визнання та виконання рішення суду Республіки Білорусь.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання ухвали суду Першотравневого району м. Мінська від 31.12.2020 року про видачу виконавчого документа на підставі Угоди про сплату аліментів слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст.ст. 462-464, 468 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання ухвали суду Першотравневого району м. Мінська від 31.12.2020 року про видачу виконавчого документа на підставі Угоди про сплату аліментів - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 31.08.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький