СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

пр. № 2-о/759/1543/23

ун. № 759/19066/23

06 жовтня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла вказана заява.

Під час вивчення матеріалів заяви було встановлено, що остання подана з порушенням вимог ст. 42, ст. 294 та ст. 318 ЦПК України.

Ч. 3 ст 42 ЦПК України, передбачає, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Під час вивчення матеріалів поданої заяви вбачається, що у вказаній заяві не зазначено заінтересованої особи, що процесуально є недопустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання, оскільки має намір звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві для отримання пенсії в зв`язку із втратою годувальника.

Згідно ст. 315 ч. 2 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого мас значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 „Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на йото утриманні (стаття 38). Частиною 1 статті 38 цього Закону передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Крім того, заявник не надала до суду підтвердження свого звернення до органу Пенсійного фонду України з проханням про призначення пенсії в зв`язку з втратою годувальника або письмової відмови органу Пенсійного фонду України у проведення такої виплати.

Заявнику необхідно надати суду належні письмові докази свого звернення до органу Пенсійного фонду України, або письмової відмови про причини неможливості проведення такої виплати.

Отже виходячи з наведеними нормами чинного законодавства, підставою для звернення до суду є вимоги щодо встановлення факту знаходження особи на утриманні, в той же час встановлення спільного сумісного проживання подружжя, після смерті одного з подружжя, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, виходячи з положень ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

На виконання ухвали заявнику необхідно викласти заяву в новій редакції та надати копії заяви та копії всіх документів, що додаються до неї у відповідності до кількості учасників справи.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту позову є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вимога суду про усунення недоліків позову не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки подана заява не відповідає вимогам Цивільного процесуального кодексу України, то вона підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суддя приходить до висновку, що заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а тому вважає, що необхідно заяву залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

У разі усунення у вказаний строк недоліків, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається заявнику з доданими до неї документами, не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 4, 175, 185, 297, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання факту спільного проживання в порядку окремого провадження - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ключник А.С.