Справа № 308/5811/21 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/1169/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

07 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.11.2021 року просив суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 500000 грн.

Позов обгрунтовував тим, що 28 березня 2017 року Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону Західного регіону України розпочато кримінальне провадження за №0000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. 22.04.2017 року Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону Західного регіону України йому було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Ухвалою від 26 квітня 2017 року застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 23 червня 2017 року та визначено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 32000,00 грн. 14 липня 2017 року у вказаному кримінальному провадженні прокурором Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України Ліпінському В.М. вручено обвинувальний акт по обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2018 року у справі № 299/2144/17 ОСОБА_1 виправданий, у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, та постановою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року, вказаний вирок місцевого суду залишено без змін. Вважає, що він з 22.04.2017 року по 23.12.2020 року перебував під слідством, та органом досудового розслідування та судом завдано йому моральної шкоди, що спричинена незаконним слідством, застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що він зазнавав моральних страждань, мав нервові стреси, відчуття тривоги, сильні душевні переживання та моральні страждання, приниження, розгубленість, а тому порушена проти нього кримінальна справа мала тяжкі наслідки для нього, оскільки він тривалий час страждав від почуття невизначеності свого майбутнього. Внаслідок неправомірних дій органу досудового розслідування позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінює, в розмірі 500000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 286000 (двісті вісімдесят шість тисяч гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднесено на рахунок держави.

Рішення суду оскаржила Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на зловживання службовим становищем, з метою отримання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб, 18.03.2017 року приблизно о 02 год 13 хв., перебуваючи за місцем проживання, замість того, щоб організувати затримання осіб, вилучення тютюнових виробів, які останні намагалися незаконно перемістити через державний кордон України поза межами пунктів пропуску на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , на прохання невстановленої слідством особи, зі свого мобільного телефону зателефонував старшому зміни та розуміючи протиправність своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки на невідворотність їх настання, наказав відпустити затриманих на пункті пропуску осіб з предметами злочинної діяльності (тютюновими виробами), не складаючи при цьому ніяких процесуальних документів. Таким чином, станом на момент вказаних вище подій орган досудового розслідування мав достатні та обґрунтовані підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлення ОСОБА_1 про підозру за ст. 364 КК України. Скаржник вважає, що оцінюючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань ОСОБА_1 при частковому задоволенні його позовних вимог, суд не врахував доводів прокуратури регіону, що вказану заставу було внесено в день постановлення ухвали суду про застосування запобіжного заходу 26.04.2017 року. Таким чином, ОСОБА_1 як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження в суді не перебував під вартою. Фактичного взяття під варту ОСОБА_1 не відбулося та його звичний побутовий спосіб життя не порушувався. Наголошує, що ОСОБА_1 виправданий судом не за відсутністю складу кримінального правопорушення, а на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведенням завдання його діями матеріальних збитків, як істотної шкоди. Поряд з тим, факт зловживання ним своїм службовим становищем вироком суду не спростований. Вважає, що на підтвердження доводів про спричинення йому моральної шкоди, яку позивач оцінює в 500 000 грн, не надано належних та допустимих доказів.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у випадках, наведених в статті 1 цього Закону громадянинові відшкодовуються моральна шкода.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» у 2022 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня у сумі 6500 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Судом встановлено, що 28 березня 2017 року Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону Західного регіону України розпочато кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

22.04.2017 року Військовою прокуратурою Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_1 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Військова прокуратура Ужгородського гарнізону Західного регіону України, згідно п. 3 Наказу Офісу Генерального прокурора від 05.02.2020 року за № 66 «Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур) перейменована у «Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою від 26 квітня 2017 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів, а саме до 23 червня 2017 року та визначено заставу в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 32000,00 грн, яку в подальшому ОСОБА_1 було внесено.

14 липня 2017 року у вказаному кримінальному провадженні прокурором Військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України Ліпінському В.М. вручено обвинувальний акт по обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2018 року ОСОБА_1 виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 06 червня 2018 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 грудня 2020 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 червня 2020 року залишено без змін.

Відтак, судом встановлено, що у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивач перебував під слідством та судом з 22 квітня 2017 року до 23 грудня 2020 року, тобто 44 місяці.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, перебування його тривалий час під слідство і судом, обмеження його прав в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в користь позивача моральної шкоди у розмірі 286000 грн, які слід стягнути з Державного бюджету України в користь позивача.

При цьому, суд виходив з такого розрахунку: 6500 грн (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х 44 місяці(з 22 квітня 2017 року по 23 грудня 2020 року), перебування під слідством і судом, що відповідає правовій позиції викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №686/23731/15-ц.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра