КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 367/7670/21
провадження № 22-ц/824/7209/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року в складі судді Линника В. Я.,

встановив :

12.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком.

Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року, в якому народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 виконує свої зобов`язання та сплачує аліменти у встановленому розмірі, заборгованості по сплаті аліментів не має.

Позивач зазначав, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином.

В 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення часу та місця побачень із дитиною.

ОСОБА_2 не піклується про дитину, не займається її вихованням. Всі ці обов`язки постійно виконує прабабуся дитини - ОСОБА_4 .

Зазначав, що 22 вересня 2021 року цивільний чоловік відповідачки - ОСОБА_5 прийшов до місця свого мешкання (в стані наркотичного сп`яніння) та безпідставно, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс малолітній дитині удари в область обличчя та правого вуха, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді синців та саден обличчя, що підтверджується фотографіями та довідками із лікарні. Невідомо чим все могло скінчитися, якби прабабуся не почала захищати дитину та як наслідок, викликала поліцію. Все це відбувалося в присутності матері дитини, яка ніяким чином не відреагувала, не захищала дитину і навіть не звернулася до поліції та лікарні та можливо є співучасником даного злочину. Відповідачка покинула дитину, зникла вслід за своїм цивільним чоловіком та повернулася додому лише через декілька днів.

За даним фактом позивач звернувся до поліції з відповідною заявою.

За фактом фізичного насильства над дитиною відносно ОСОБА_5 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та направлено до суду для прийняття рішення.

Враховуючи тісний взаємозв`язок сина із батьком, позивач вважає, що проживання малолітнього сина разом з ним батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року вказаний позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

03.03.2023 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконує обов`язки по утриманню їх сина, має заборгованість по сплаті аліментів.

Після насильницьких дій ОСОБА_6 відносно її сини, які мали місце 22.09.2021, вона з останнім розірвала всі взаємні стосунки і з того часу з ним не спілкується.

Твердження Комісії з питань захисту дітей при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради про те, що у дитини налагоджений контакт з дружиною батька не відповідає дійсності, оскільки ні вона, ні її син ОСОБА_7 ніколи не бачили і не спілкувались з дружиною ОСОБА_1 .

Крім того, під сумнів можна поставити ту обставину, що батьком створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, оскільки ОСОБА_1 має нову сім`ю, в них народилась в 2021 році донька, а тому не зрозуміло, чи можуть бути належні умови для проживання двох малолітніх дітей різної статі в двохкімнатній квартирі.

За наведених обставин вважає, що судом першої інстанції вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини з батьком з порушенням норм матеріального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи.

03.04.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Романов О. О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що проживання дитини разом з матір`ю шкодить інтересам дитини, її здоров`ю, психічному стану, а сама дитина потребує батьківської уваги та піклування.

ОСОБА_2 перешкоджає спілкуванню батьку із сином, не виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина. Підтвердженням цього є факт звернення позивача до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради ще в 2019 році.

Проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_5 у цивільному шлюбі, їхня поведінка та дії вказують на те, що дитину потрібно якнайшвидше передати батьку, який дійсно дбатиме про її духовний та фізіологічний розвиток, а залишення дитини поруч із матір`ю може призвести до порушень її психіки.

Нанесення співмешканцем відповідача дитині тілесних ушкоджень свідчить про домашнє насильство в родині, а дитина є жертвою такого насильства. Мати не захищає інтереси дитини, а тому залишити дитину проживати разом з нею буде небезпечним для її життя. Факт фізичного насильства над дитиною встановлений органами поліції.

Визначення місця проживання дитини з із батьком ніяким чином не перешкоджатиме матері брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з ним.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник - адвокат Маньков М. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Романов О. О. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року, в якому народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області від 02 липня 2018 року №139/7, визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином: визначити дні побачень перший та третій тиждень місяця: субота з 10.00 до 19.00, неділя з 10.00 до 19.00 год., кожної середи з 17.00 год. до 19.00 год.; канікулярні дні порівну та по домовленості.

Відповідно до матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 , останній 03.10.2018 звернувся до Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області, в якій просив прийняти міри до колишньої дружини ОСОБА_2 , яка не дає бачитись з дитиною. В процесі розгляду матеріалу було отримано пояснення від ОСОБА_8 , яка пояснила, що з колишнім чоловіком домовлялись, що в призначені години побачень він буде відводити дитину на розвиваючі гуртки, проте протягом трьох місяців ОСОБА_1 жодного разу з сином не займався, тому вона не відпускає дитину (а.с.110 т.1).

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, визначення часу і місця побачення з дитиною (справа №367/4429/19).

02.09.2019 та 11.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області з заявами про проведення бесіди з ОСОБА_2 щодо належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.24 т.1).

03.10.2019 ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину (а.с.15-16 т.1).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 26 грудня 2019 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до розрахунку головного державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) Дяченка Є. В., станом на 31.07.2022 заборгованість по сплаті аліментів становить 61 573 грн 25 коп.

20.10.2019 до Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_1 , який просить прийняти міри до колишньої дружини ОСОБА_2 , яка не дає йому бачитись з дитиною. В процесі розгляду матеріалу було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався з даного питання до Ірпінського відділу поліції : 03.10.2018, 16.06.2019, 02.09.2019, 11.09.2019 ( а.с. 93- 97 т.1).

14.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області з заявою, в якій повідомив про погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_10 , співмешканця його бувшої дружини ОСОБА_2 . Зазначав, що його син ОСОБА_3 неодноразово жалівся, що ОСОБА_11 його періодично б`є в різні частини тіла. Сусіди та знайомі неодноразово повідомляли про те, що в даній квартирі постійні сварки (а.с. 91 т.1).

22.09.2021 до відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_2 , з проханням прийняти міри до співмешканця доньки - ОСОБА_5 , 1993 року народження, який за спільним місцем проживання вчинив конфлікт, під час якого бив внука - малолітнього ОСОБА_3 , 2016 року народження, та спричинив йому тілесні ушкодження.

23.09.2021 до відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_3 , з проханням прийняти міри до співмешканця колишньої дружини - ОСОБА_5 , 1993 року народження, який вчиняє домашнє насильство відносно його сина малолітнього ОСОБА_3 , 2016 року народження, та спричинив йому тілесні ушкодження (а.с. 99-103 т.1).

Відповідно до довідки КНП "Ірпінська центральна міська лікарня" Ірпінської міської ради Київської області, 23.09.2021 ОСОБА_3 була надана медична допомога у зв`язку з трьома гематомами обличчя, подряпиною лівої скроневої ділянки (а.с.123 т.1).

Про тілесні ушкодження, які були отримані дитиною, свідчать фотографії (а.с. 124, 125).

КНП "Ірпінська центральна міська лікарня" Ірпінської міської ради Київської області листом від 24.09.2021 №1715 повідомила керівника Бучанської окружної прокуратури та начальника відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області про те, що 23.09.2021 о 10.00 год. до травмпункту лікарні в супроводі батька звернувся неповнолітній ОСОБА_3 . Діагноз: підшкірна гематома обличчя. Подряпини лівої скроні. Зі слів: побив вітчим (а.с. 84 т.2).

З відповіді т.в.о. заступника начальника відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 22.10.2021 №13173 вбачається, що 06 жовтня 2021 року відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за ч. 1 ст.126-1 КК України по факту вчинення гр. ОСОБА_5 умисного систематичного насильства (а.с. 86 т.2).

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 15 листопада 2021 року (справа №367/7677/21) залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, ОСОБА_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на п`ять діб (а.с. 122 т.1).

При розгляді даної справи мати дитини ОСОБА_2 , як свідок, повідомила, що не може сказати, чи наносив ОСОБА_5 удари ОСОБА_3 після їх повернення з магазину 22.09.2021 о 17 год. 15 хв., оскільки цього не бачила. На обличчі у дитини ввечері 22.09.2021 було залежання. Звідки з`явилась на обличчі гематома вранці 23.09.2021 їй не відомо.

23.11.2021 до відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області звернувся ОСОБА_1 з заявою, в якій повідомив, що ОСОБА_2 систематично залишає дитину ОСОБА_3 на бабусю. Бабуся була викликана по справі побиття дитини та змушена була залишити дитину на сусідку. В цей час ОСОБА_12 замість виховання дитини знаходилась близько двох годин в суді в м. Ірпіні, всіляко підтримуючи ОСОБА_5 , який побив дитину. Такі дії вона робить систематично, що негативно впливає на виховання, моральне та психологічне становище дитини (а.с.108 т.1).

Допитана в суді першої інстанції в якості свідка ОСОБА_4 , мати відповідача, суду повідомила, що співмешканець доньки ОСОБА_5 постійно б`є, принижує і ображає дитину, не дозволяє ОСОБА_7 зустрічатися з батьком, а ОСОБА_2 в усьому підтримує свого співмешканця. Коли ОСОБА_5 змушував ОСОБА_13 казати на себе та на свого батька "дебіл", або коли роздягнув до трусів і виставив за двері квартири в коридор будинку, ОСОБА_2 не заступилась за сина. ОСОБА_7 дуже сумував за батьком, адже мати не приділяла йому уваги.

Відповідно до Акту оцінки потреб сім`ї/особи від 30.09.2021, складеного фахівцем служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, зі слів ОСОБА_13 , він часто конфліктує зі співмешканцем матері. Під час бесіди матір відмовлялась спілкуватися, неохоче відповідала на питання, була замкнута та стурбована, має конфлікти з бабусею (а.с. 79, 81 т.2).

Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 30.09.2021, який є додатком до Акта оцінки потреб сім`ї/особи від 30.09.2021 та був складений за наслідками вчинення домашнього насильства, матір дитини відмовилась підписувати акт, оскільки не вбачає проблем (а.с. 81, 82 т.2).

Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 30.09.2021, ОСОБА_3 потрібна психологічна допомога. Мати ОСОБА_2 повинна звернутися до психолога для налагодження стосунків в родині ( відновлення мікроклімату) (а.с. 92-96 т.2).

Наказом служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради №416/1 від 30.09.2021 малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поставлено на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження (а.с.83 т.2).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 грудня 2021 року (справа №367/7866/21) видано обмежувальний припис терміном дії шість місяців, яким ОСОБА_5 , 1992 року народження, визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонено з`являтися чи наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на відстань 500 метрів до місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_5 та місця навчання (дитячого садочка); заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати дитину, переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з дитиною; заборонено вести листування, телефонні переговори з дитиною, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису встановлено на шість місяців.

У висновку виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області від 02 серпня 2022 року № 49/6, зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.74 т.1).

Листом від 27.06.2022 Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради повідомляла ОСОБА_2 про те, що її малолітній син перебуває на обліку дітей, які опинились у складних життєвих обставинах. Просили повідомити адресу фактичного місця проживання дитини по телефону, або на електронну адресу. В разі ненадання інформації - будуть змушені звернутись до Національної поліції з метою встановлення місця перебування малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 87 т.2).

Начальник відділу поліції №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області листом від 20.10.2022 повідомив Службу у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради про те, що ОСОБА_2 під час телефонної бесіди пояснила, що перебуває разом з сином у Вінницькій області у родичів. Загрози життю та здоров`ю дитини не має. Точну адресу перебування не вказує, так як боїться, що колишній чоловік може забрати дитину та не повернути, так як такі випадки вже мали місце (а.с. 90 т.2).

Відповідно до заяви представника Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 31.05.2023, на сьогодні місце проживання/перебування дитини невідоме. Мати дитини, ОСОБА_2 на контакт зі спеціалістами Служби не іде (а.с. 767 т.2).

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_2 , вона вже припинила спілкування з ОСОБА_5 , у березні 2022 року вона разом з сином виїхала до Словаччини, в жовтні 2022 року повернулись в Україну. В квартирі за місцем своєї реєстрації не проживають. Деякий час проживали у Вінниці - знайомі надали будинок для проживання, в подальшому вони з дитиною стали проживати у друзів в АДРЕСА_6 . Зазначила, що дитина ходить в школу, вона працює.

В судовому засіданні також була допитана в якості свідка дружина позивача - ОСОБА_14 . Остання пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з 2019 року, з 26.09.2021 перебуває з ним в зареєстрованому шлюбі, вони мають доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони всі разом проживають в квартирі чоловіка - АДРЕСА_3 . На початку квітня 2021 року чоловік привозив свого сина, щоб познайомити з сестричкою. ОСОБА_7 також приїжджав до них в 2021 року, коли його побив співмешканець матері, був більше тижня. Між ними були гарні стосунки. Зазначила, що вона не заперечує проти проживання дитини в їх сім`ї .

Відповідно до Акта обстеження умов проживання від 25.05.2023, затвердженого начальником селищної військової адміністрації, на підставі заяви ОСОБА_1 проведено обстежено житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання задовільні. У квартирі чисто, прибрано, на кухні наявна приготована їжа, у холодильнику заморозка, консерви, достатня кількість їжі. Для дитини окреме спальне місце, стіл для занять, шафа. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації : ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_1 . Створені належні умови для розвитку і виховання дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що проживаючи з матір`ю, дитина стала жертвою домашнього насильства з боку співмешканця останньої, а мати не стає на захист свого малолітнього сина, що негативно впливає на його розвиток. В контексті першочергового урахування інтересів дитини, зважаючи на створення батьком необхідних умов для проживання та розвитку сина та недобросовісне виконання батьківських обов`язків матір`ю дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про визначення місця проживання дитини саме з батьком.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У справі, що переглядається, встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками 26 квітня 2018 року малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними проживав співмешканець матері ОСОБА_5 . Після заподіяння співмешканцем дитині тілесних ушкоджень, остання деякий час проживала з батьком. У березні 2022 року мати з дитиною виїхали до Словаччини, а в жовтні 2022 року повернулась в Україну, проте за місцем своєї реєстрації вони не проживають. Зі слів позивачки, вони деякий час проживали у знайомих в Вінниці, а потім - у друзів в квартирі, яка розташована в м. Києві.

Зазначаючи, що дитина відвідує школу, відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження цієї обставини.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що висновком виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області як органу опіки та піклування зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 , враховуючи відсутність доказів неналежного виконання останнім батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання ним дитини, згоду дружини відповідача на проживання дитини в їх родині, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, дотримавшись норм матеріального і процесуального права.

При цьому визначення місця проживання дітей з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Відомостей про те, що існували які-небуть протиріччя або складності у спілкуванні дитини з батьком у період проживання дитини з матір`ю матеріали справи не містять.

Дитина тривалий час проживала у тісному контакті з матір`ю та її співмешканцем ОСОБА_5 , який під час спільного проживання з дитиною вчинив фізичне насильство відносно нього, а мати дитини не вчинила жодної дії, спрямовані на захист дитини від домашнього насильства.

З урахуванням пояснень дружини позивача ОСОБА_14 , а також акту обстеження умов проживання в квартирі позивача, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що у дитини відсутній контакт з дружиною батька, з якою він ніколи не бачився, а батьком не створені належні умови для проживання та навчання сина.

Судом не встановлено обставин, які б могли достовірно свідчити, що визначення місця проживання дитини з батьком несе для неї психологічну або фізичну загрозу, або призведе до негативних для дитини наслідків, створить для неї нестерпні умови.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини свідчать про те, що проживання дитини в сім`ї з батьком відповідає найкращим інтересам малолітнього ОСОБА_3 .

Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб кожний із батьків не позбавлений права піднімати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.10.2023 р.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук