Ухвала

Іменем України

18 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 429/10408/12

провадження № 61-14368ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Новікової Г. В., Гапонова А. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 173ДЖ/30/08И в розмірі 36 957,48 дол. США, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту у розмірі 30 042,23 дол. США; заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 6 914,91 дол. США; суми пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі 0,34 дол. США. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 через відділення поштового зв`язку 14 травня 2021 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника позивача ПАТ «ПУМБ» - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ»).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог банку та вирішено питання про судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «АНСУ» задоволено частково. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року про відкриття апеляційного провадження та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасовано та передано справу № 429/10408/12 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

У травні 2023 року представник ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 скасовано у зв`язку із її постановленням у складі судді Максюти Ж. І. одноособово та передано справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вказані заявником у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення обставини не можуть бути підставою для його поновлення, оскільки ОСОБА_2 було відомо про наявність оскаржуваного рішення ще на початку 2021 року, а з апеляційною скаргою він звернувся тільки у травні 2021 року.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 , в особі представника - ОСОБА_3 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

У касаційній скарзі заявник викладає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали, яке обґрунтовує тим, що вперше звернувся з касаційною скаргою 12 вересня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, яку повернуто ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2023 року на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), яку отримав 29 вересня 2023 року і невідкладно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою повторно, врахувавши вказівки попередньої ухвали, тому вважає, що строк пропущено з поважних причин.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, поза увагою суду стали обставини, на які він посилався при поданні апеляційної скарги. Зокрема, що йому не було відомо про ухвалення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, копія цього рішення йому судом не направлялась, а його копію отримано лише 11 травня 2021 року. Також звертає увагу на те, що апеляційним судом не враховано обставини, встановлені у постанові Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року у цій же справі, які вважає преюдиційними.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (§ 34 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine», заява № 17160/06 та № 35548/06).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням принципу стабільності судового рішення, що суперечить статті 129-1 Конституції України.

Згідно із статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди повинні ґрунтовно перевіряти чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип «res judicata».

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 2004 року у справі «Нешев проти Болгарії»).

Водночас, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України).

Оскаржуване в апеляційному порядку рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалено 04 лютого 2013 року.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Водночас, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (див. висновки у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 14 травня 2021 року, то, вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, підлягають застосовуванню підстави, передбачені ЦПК України у редакції на момент подання апеляційної скарги.

Такий підхід відповідає загальновизнаному положенню про дію цивільних процесуальних норм у часі, згідно з яким незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій (частина третя стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поштової кореспонденції апеляційного суду в рамках розгляду апеляційної скарги на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2014 року у справі № 429/10408/12.

Також матеріали справи містять відомості про ознайомлення ОСОБА_2 10 лютого 2021 року з матеріалами справи № 429/10408/12.

Крім того, судом встановлено, що у лютому 2021 року ОСОБА_2 звертався до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Зайцева Д. В., заінтересована особа - ТОВ «АНСУ», під час виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_2 було відомо про наявність оскаржуваного рішення ще на початку 2021 року, а з апеляційною скаргою він звернувся тільки у травні 2021 року, тому доводи заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажним. Крім того, апеляційний суд врахував, що ОСОБА_2 пропустив річний строк на апеляційне оскарження і матеріали справи не містять виключних обставин для такого поновлення.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

Тож, правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд вважає, що відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга є необґрунтованою, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак