Справа № 144/807/23
Провадження № 2/144/255/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2023 р. смт. Теплик

Теплицький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бондарук О.П.,

з участю секретаря судового засідання Сторожук О.М.,

представника позивача по первісному позову, відповідача за зустрічним позовом адвокта Клінчикова С.О.,

представника відповідача по первісному позову, позивача за зустрічним позовом адвоката Дудіна Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ФГ «Урожай-А» до ПП «ЗІС», ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці та за зустрічним позовом представника позивача ПП «ЗІС» адвоката Дудіна Леоніда Володимировича до ФГ «УрожайА», ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером: :02:002:0237, які чиняться ПП «ЗІС», шляхом заборони проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0237, площею 2,5830 га, яка розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області. В обґрунтування своїх вимог вказує, що 19.02.2018 року між ФГ «Урожай-А» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого позивачеві строком на 10 років передано в оренду земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0237, загальною площею 2,5830 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області. 27.04.2018 року на підставі даного договору за ФГ було зареєстровано право оренди вказаної земельної ділянки.

На даний час Товариство не має змоги використовувати земельну ділянку за призначенням та здійснювати її обробіток відповідно до умов договору оренди, оскільки фактично земельною ділянкою користується ПП «ЗІС». Тому, з метою досудового врегулювання спору, ФГ на адресу ПП «ЗІС» було направлено претензію з вимогою про усунення перешкод у користуванні вказаною земельною ділянкою. ПП «ЗІС» вимоги, вказані в претензії не виконав. Також було вручено ОСОБА_1 вимогу про передачу ФГ у фактичне користування вказану земельну ділянку, останній повідомив, що не має можливості виконати дану вимогу так як спірною земельною ділянкою користується ПП «ЗІС».

27 червня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Не погоджуючись з позовними вимогами ФГ «Урожай-А», представник ПП «ЗІС» звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив витребувати на їх користь з тимчасового володіння ФГ «Урожай-А» земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0237, загальною площею 2,5830 га, орендарем якої є ПП «ЗІС» згідно з договором оренди від 19 квітня 2006 року № 371, укладеним між ПП «ЗІС» та ОСОБА_1 . Зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться в оренді у ПП «ЗІС» згідно з договором оренди від 19 квітня 2006 року № 371, а інше речове право, зареєстроване за ФГ «Урожай-А», є ні чим іншим, як подвійною реєстрацією. Стверджує, що права законного орендаря ПП «ЗІС» грубо порушені, а тому земельна ділянка має бути витребувана на його користь.

Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року зустрічну позовну заяву представника ПП «ЗІС» - Дудіна Л.В. до ФГ «Урожай-А», ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ФГ «Урожай-А».

На зустрічну позовну заяву позивачем за первісним позовом подано відзив, в якому останній вказав на відсутність підстав для його задоволення з огляду на те, що ПП «ЗІС» не надало жодного доказу на підтвердження укладеного договору оренди землі між ним та ОСОБА_1 . Разом з тим, на думку відповідача за зустрічним позовом, на даний момент ПП «ЗІС» користується спірною земельною ділянкою без законних на те підстав. Однак ні ФГ «Урожай-А», ні ОСОБА_1 перешкод у користуванні нею відносно ПП «ЗІС» не чинять, тому вимога про витребування земельної ділянки з тимчасового (строкового) володіння ФГ «Урожай-А» є нелогічною.

Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 14.00 год. 17 жовтня 2023 року.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Вказав на безпідставність заявленого зустрічного позову, вважав за необхідне відмовити в його задоволенні, просив прийняти до уваги доводи, зазначені ним у відзиві.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом заперечив щодо задоволення позовних вимог за первісним позовом, вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на зазначені у ньому обставини.

Відповідач за первісним та зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що первісний позов визнає повністю, а проти задоволення зустрічного позову заперечує, оскільки між ним та ПП «ЗІС» договірні відносини відсутні. Жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою ПП «ЗІС» він не чинив і не чинить.

Заслухавши пояснення представників сторін, та з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню, тоді як у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

На підставі письмових доказів судом встановлено наступне.

19.02.2018 року між Фермерським господарством «Урожай-А» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0237, площею 2,5830 га, розміщеної на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, строком на 10 років (а.с. 8-9).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 330020710 від 24.04.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0237, площею 2,583 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Петрашівської сільської ради, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯА 104383, виданого 17.03.2005 року Теплицькою районною державною адміністрацією (а.с. 10).

У вказаній вище Інформації, розділ «Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права», суб`єктом іншого речового права на спірну земельну ділянку права оренди є ФГ «УРОЖАЙ-А» (зворот а.с. 10).

Тобто 25 квітня 2018 року Вінницькою обласною філією комунального підприємства «Центр державної реєстрації» право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0237, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, зареєстровано за орендарем: ФГ «УРОЖАЙ-А», номер запису 25920446.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0237, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, користується Відповідач ПП «ЗІС».

З метою врегулювання спору, 27.04.2023 року ФГ «Урожай-А» направило на адресу ПП «ЗІС» претензію з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с. 14), однак Відповідач на вимоги, викладені у ній, не відреагував.

Окрім того, ОСОБА_1 не передав у фактичне користування орендарю ФГ «Урожай-А» спірну земельну ділянку, що підтверджується його відповіддю на вимогу (а.с. 16).

Користування спірною земельною ділянкою Приватним підприємством «ЗІС» пояснюється тим фактом, що у 2006 році між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС» виникли спірні правовідносини щодо користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0237 на підставі договору оренди землі № 371 від 19.04.2006 року.

Заперечуючи проти наявності договірних взаємовідносин щодо оренди землі між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС», у 2016 році ОСОБА_1 подав позов до суду про визнання недійсним договору оренди землі № 371 від 19.04.2006 року, який було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП Центр ДЗК, про що 09.08.2006 року у Державному реєстрі земель вчинено запис за номером 57, який нібито укладений між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС».

Рішенням Теплицького районного суду у справі №144/389/16-ц від 20.09.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог відділ Держгеокадастру у Теплицькому районі, про визнання договору оренди землі недійсним, відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлялось відповідачем (а.с. 24-26), з висновками якого погодилися апеляційний суд та суд касаційної інстанції.

Судами як першої інстанції, так і апеляційної та касаційної інстанцій, було встановлено, що відповідач ( ОСОБА_1 ), договір оренди землі від 19.04.2006 року не підписував, та не надавав відповідних повноважень іншій особі на підписання, у зв`язку з чим його волевиявлення на укладання договору було відсутнє (абзац 6 сторінка 2 Ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.07.2017 року у справі № 144/1290/15-ц - копія додається).

Враховуючи той факт, що Приватне підприємством «ЗІС» на даний момент здійснює використання належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кад. №:02:002:0237 без законних підстав, а ОСОБА_1 не виконує свій обов`язок, як орендодавець, щодо передачі в оренду земельної ділянки, тому для захисту своїх прав, ФГ звертається до суду із даним позовом.

Так, положеннями ч. 1 ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є закон «Про оренду землі» від 6.10.98 №161-XIV.

Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно положень ст.13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ст. 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою орендар має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частина перша ст. 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Тобто, практично у всіх справах, саме на сторони, особливо на позивача лягає обов`язок довести ті обставини на які він посилається.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем за первісним позовом надано докази наявності між ним та Відповідачами спору про право, обгрунтовано, які саме його права та законні інтереси порушені, тоді як представником відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом не надано жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач ПП «ЗІС» на законних підставах користується спірною земельною ділянкою.

До зустрічної позовної заяви додано лише копію рішення Теплицького районного суду від 16 березня 2023 року в цивільній справі №144/1233/22, яким було відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ПП «ЗІС» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянко та стягнення безпідставно збережених коштів (а.с. 61-64).

Представник відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом посилається на те, що вказаним рішення констатовано наявність між ОСОБА_1 та ПП «ЗІС» договірних відносин, а саме укладення між ними договору оренди землі від 19 квітня 2006 року №371.

Однак під час розгляду цивільної справи №144/1233/22 за позовом ОСОБА_1 до ПП «ЗІС» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянко та стягнення безпідставно збережених коштів встановлено інші обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення даного спору.

Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Положеннями ст. 19 вказаного Закону регламентовано, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону).

Якщо на думку Відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом у даному випадку одна й та сама земельна ділянка одночасно являється об`єктом оренди за двома різними договорами, укладеними з різними орендарями, то як позивач за зустрічним позовом він мав би доводити суду своє порушене право.

Зокрема представник відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом адвокат Дудін Л.В. посилається на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19, однак з контексту даної постанови вбачається, що тимчасове володіння нерухомими речами може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації такого права на це майно у встановленому порядку, тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право тимчасового володіння, визнається тимчасовим фактичним володільцем нерухомого майна та його користувачем протягом строку дії договору оренди.

Тимчасовим володільцем переданої в оренду земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право оренди землі, а відтак неволодіючий орендар, право оренди якого порушено, може скористатись спеціальним способом захисту, який передбачено спеціальним законом, а саме ст. 27 Закону №161-ХІV, на підставі якої він може витребувати земельну ділянку із чужого незаконного володіння.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки в третьої особи, то первісний орендар може заявити таку вимогу лише в тому разі, якщо він (первісний орендар) зареєстрував своє право оренди (а.с. 65-75).

Однак представник відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом адвокат Дудін Л.В. жодним чином не довів суду, що право оренди спірної земельної ділянки зареєстровано за ПП «ЗІС» та не спростував Інформацію про зареєстроване право оренди за ФГ «Урожай-А».

Положеннями частини другої статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВС зазначає про те, що суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватися лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Враховуючи викладене, те, що суд не має права самостійно збирати докази, суд приходить до висновку, що стороною позивача по первісному позову відповідача за зустрічним позовом в повній мірі доведено належними та допустими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, чого не зроблено стороною відповідача по первісному позову позивача за зустрічним позовом.

А тому на підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою, які чиняться ПП «ЗІС».

В задоволенні ж зустрічного позову слід відмовити в зв`язку з недоведеністю.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки первісний позов задоволено, а у зустрічному позові відмовлено, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідачів по первісному позову.

Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем ОСОБА_1 первісний позов визнано до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання стягнення з нього судового збору в порядку, визначеному ст. 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Первісний позов Фермерського Господарства «Урожай-А» до Приватного Підприємства «ЗІС», ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці, задовольнити.

Усунути перешкоди Фермерському Господарству «Урожай-А» () в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0237, розташованою на території Петрашівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, площею 2,5830 га, шляхом заборони Приватному Підприємству «ЗІС» () проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на вказаній земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) на користь Фермерського Господарства «Урожай-А» () 671 (шістсот сімдесят одну) грн судового збору та 8000 (вісім тисяч) грн витрат на правничу допомогу.

Повернути з державного бюджету на користь Фермерського Господарства «Урожай-А» () 25 % сплаченого ним судового збору (номер платіжного документу 35 від 13.06.2023 року), що становить 671 (шістсот сімдесят одну) грн.

Стягнути з Приватного Підприємства «ЗІС» () на користь Фермерського Господарства «Урожай-А» () 1342 (тисячу триста сорок дві) грн судового збору та 8000 (вісім тисяч) грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні зустрічного позову представника позивача Приватного Підприємства «ЗІС» адвоката Дудіна Леоніда Володимировича до Фермерського Господарства «УрожайА», ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Фермерське Господарство «Урожай-А», вул. Незалежності, 30 с. Степанівка Гайсинського району Вінницької області, .

Представник позивача адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, адреса робочого місця вул. Данила Галицького, буд. 27-А, кабінет 203 м. Вінниця, 21036, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 364 від 19.12.2003 року.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне підприємство «ЗІС», адреса: вул. Затишна, 6, кв. 4 с. Війтівка Бершадського (Гайсинського) району Вінницької області, .

Представник відповідача адвокат Дудін Леонід Володимирович, адреса робочого місця АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 587 від 25.04.2008 року.

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2023 року.

Суддя