РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/12380/22

Провадження № 22-ц/4815/1028/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2023 року у складі судді Гордійчук С. О., ухвалене в м. Рівне, повний текст рішення складено 22 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користування квартирою та визначення порядку користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому, ОСОБА_1 , та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 належить на праві власності по 1/7 частки квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 належить на праві власності 3/7 частки цієї квартири. Вказував, що в цій квартирі проживає з дитинства, тому у квартирі склався певний порядок користування кімнатами, які і просить виділити у користування співвласників. Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає у користуванні спільною лоджією, коридором та кладовкою, не проводить поточного ремонту спільних приміщень, чинить психологічний тиск на співвласників, не сплачує комунальних послуг. Кілька років тому повністю зруйнував стіну у кімнаті, якою позивач користується. Відповідач ОСОБА_2 постійно створює конфлікти та перешкоджає у користуванні належною позивачу на праві власності часткою квартири, між ними виникають суперечки з приводу користування квартирою. На сьогоднішній день жоден із співвласників не має бажання та наміру виділяти свою частку квартири у натурі, а також отримувати від будь-яких осіб компенсацію за неї. Вважає, що дії відповідачів перешкоджають йому у користуванні квартирою. Просив суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 та встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування: ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 9,7 кв.м., позначену №8 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 8,2 кв.м., позначену №4 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 та лоджію площею 2,3 кв.м.; ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 16,9 кв.м., позначену №7 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 ; - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - у спільне користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., позначену №3 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 та балкон площею 0,9 кв.м.; - ОСОБА_5 - житлову кімнату площею 9,5 кв.м., позначену №11 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_2 ; допоміжні приміщення: кухню площею 7,6 кв.м.; коридор площею 16,2 кв.м.; коридор площею 7,2 кв.м.; ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню (сполучну) площею 0,9 кв.м., кладову площею 2,8 кв.м., кладову площею 1,3 кв.м. балкон площею 0,9 кв.м. залишити у спiльному коpистуваннi співвласників.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2023 року вказаний позов задоволено частково. Встановлено поpядок коpистування пpимiщеннями кваpтиpи №5 у будинку АДРЕСА_3 , видiливши у коpистування:

- ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 9,7 кв.м., позначену №8 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та лоджію площею 2,3 кв.м., вихід на яку з коридору площею 7,2 кв.м., позначеного №5 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 8,2 кв.м., позначену №4 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 16,9 кв.м., позначену №7 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - у спільне користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., позначену №3 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , з прилеглим до неї балконом площею 0,9 кв.м.;

- ОСОБА_5 - житлову кімнату площею 9,5 кв.м., позначену №11 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - у спільне користування лоджію площею 2,3 кв.м.; вихід на яку з житлової кімнати площею 8,2 кв.м., позначеної №4 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 .

Кухню площею 7,6 кв.м.; коридор площею 16,2 кв.м.; коридор площею 7,2 кв.м.; ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню (сполучну) площею 0,9 кв.м., кладову площею 2,8 кв.м., кладову площею 1,3 кв.м. залишено у спiльному коpистуваннi ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 по 248 грн 10 коп з кожного у відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.. 358 ЦК України, яка передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, та обґрунтоване тим, що між учасниками справи як співвласниками квартири АДРЕСА_1 наявний конфлікт щодо порядку користування спільною власністю, та, разом із цим, у квартирі склався певний порядок користування кімнатами, які займають кожен із співвласників зі своїми окремими сім`ями. Судом також взято до уваги, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх співвласників, а обмеження прав одних співвласників за рахунок інших співвласників забороняється законом, у зв`язку з чим судом визначено порядок користування квартирою її співвласниками таким чином, який є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що відповідає інтересам сторін.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі вказує, що правовою підставою часткового задоволення позовних вимог суд першої інстанції вказав статтю 358 ЦК України - здійснення права спільної часткової власності. Додає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласники за їхньою згодою, а також співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, однак суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення дійшов висновку, який не відповідає цій нормі права, а саме: «попри незначне відхилення від ідеальних часток у праві спільної часткової власності при обставинах забезпечення інтересів усіх співвласників, суд вважає,що визначений судом порядок користування приміщеннями спірної квартири є найбільш раціональним та доцільним і таким, що відповідатиме інтересам сторін». Заперечує визначений судом першої інстанції порядок користування квартирою, вважає його нераціональним і таким, що не відповідає його інтересам та інтересам його сім`ї. Пояснює, що судом не взято до уваги, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживає сім`я, яка складається з п`яти людей: ОСОБА_2 разом із дружиною ОСОБА_6 та трьома малолітніми доньками - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Додає, що діти зареєстровані та фактично проживають у цій квартирі; при цьому, інші співвласники у квартирі не проживають та використовують її в якості складу. Покликається на довідку ОСББ «Князя Володимир, 36» від 05 липня 2022 року, яка у складі комісії підтверджує зазначені факти. Зазначає, що ці фактичні обставини та докази не відображені в оскаржуваному рішенні і судом їм не надано належної правової оцінки. Звертає увагу на порушення судом процесуальних норм, оскільки до участі у справі в якості третьої особи не залучено Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адже спір стосується інтересів його малолітніх дітей та умов їхнього проживання в приміщенні. Вказує, що судом також не взято до уваги, що у зазначеній квартирі фактично не проживає позивач та створює перешкоди для сім`ї ОСОБА_2 , з приводу чого наявний окремий спір у суді. Зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишено показання свідка є ОСОБА_10 , яка є головою ОСББ «Князя Володимира, 36» і яка дала пояснення про те, що в квартирі захаращено, неохайно, відсутнє газопостачання і в цій же квартирі проживає троє малолітніх дітей. Вказує на безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що в квартирі склався певний порядок користування кімнатами, оскільки належних, достовірних та допустимих доказів у відповідності до статей 76-80 ЦПК України немає. З наведених міркувань просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Блащук Тетяна Володимирівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що учасники справи є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №272410966 від 30 серпня 2021 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано спільну сумісну часткову власність за ОСОБА_2 - 1/7, ОСОБА_1 - 3/7, ОСОБА_3 - 3/7, ОСОБА_5 - 3/7, ОСОБА_4 - 3/7.

Відповідно до технічного паспорту від 14.05.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 , квартира складається з п`яти кімнат, житловою площею 61,7 кв.м., у тому числі: 1 кімната - 17,4 кв.м., 2 кімната - 8,2 кв.м., 3 кімната - 16,9 кв.м., 4 кімната - 9,7 кв.м., 5 кімната - 9.5 кв.м., кухня площею 7,6, коридор площею 16,2 кв.м.; коридор площею 7,2 кв.м.; ванна кімната площею 2,6 кв.м., вбиральня (сполучна) площею 0,9 кв.м., кладова площею 2,8 кв.м., кладова площею 1,3 кв.м. балкон площею 0,9 кв.м., лоджія 2,2, лоджія 2,3 кв.м. (а.с.8-9).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що відповідач ОСОБА_2 перешкоджає йому користуванні зазначеною квартирою, створює конфлікти, чинить психологічний тиск на решту співвласників, а також вказував, що жоден із співвласників не має бажання та наміру виділяти свою частку квартири у натурі та отримувати від будь-яких осіб компенсацію за неї, у зв`язку з чим просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою та визначити порядок користування житловим приміщенням.

Згідно частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За положеннями цивільного законодавства, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість між ними. Право на судовий захист виникає у випадку відсутності домовленості між всіма співвласниками, наявності між ними непорозумінь та протиріч, які ускладнюють спільне користування майном, або іншим чином впливають на права та інтереси всіх співвласників.

Як встановлено судом, між сторонами наявний конфлікт та не досягнуто домовленості з приводу користування квартирою. Дані обставини підтверджені поясненнями сторін в судовому засіданні суду першої інстанції, тобто визнані учасниками справи та не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України.

Окрім того, постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3695/21 від 30 березня 2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. Зі змісту постанови вбачається, що 10 лютого 2021 року близько 21 год. 20 хв. гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 , вчинив насильство в сім`ї відносно свого брата ОСОБА_2 , ображав нецензурною лайкою, штовхав, провокуючи на конфлікт.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/3693/21 від 25 лютого 2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2КУпАП, провадження у справі закрито, обмежено усним зауваженням. Зі змісту постанови вбачається, що 10 лютого 2021 року ОСОБА_2 вчинив насильство в сім`ї відносно свого брата ОСОБА_1 , а саме вчинив моральний тиск, виганяв з квартири.

Згідно відповіді ГУНП в Рівненській області №30Аз/200/01/2022 від 04.01.2022 року, за обліками ІТС ІПНП України в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області наявна інформація про те, що 30.07.2017 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 29.07.2017 року по місцю проживання брат вчиняв психологічне насильство.

З відповіді ГУНП в Рівненській області №11/145АЗ від 06.09.2022р. вбачається, що в РУП ГУНП в Рівненській області зареєстровано заяви ОСОБА_2 про те, що 02.12.2016 р. його брат ОСОБА_1 систематично погрожував йому фізичною розправою; 22.02.2017 року про те, що 15.02.2017 року вчиняв дебош; 06.08.2022 про те, що його брат ОСОБА_1 прийшов в стані алкогольного сп`яніння та вчиняє дебош.

Зазначені обставини безспірно вказують на наявність конфлікту між сторонами та неможливість досягнення домовленості між співвласниками щодо користування спільною квартирою.

Якщо спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності (роз`яснення п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»).

Виходячи із порядку користування приміщеннями у спірній квартирі АДРЕСА_1 , що склався між її співвласниками, беручи до уваги незначне відхилення від ідеальних часток у праві спільної часткової власності, та переслідуючи мету забезпечення інтересів усіх співвласників, визначений місцевим судом поpядок коpистування пpимiщеннями спipної кваpтиpи, за якого встановлено наступний порядок користування спірною квартирою:

ОСОБА_2 - житлову кімнату площею 9,7 кв.м., позначену №8 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 та лоджію площею 2,3 кв.м., вихід на яку з коридору площею 7,2 кв.м., позначеного №5 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 8,2 кв.м., позначену №4 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 - житлову кімнату площею 16,9 кв.м., позначену №7 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - у спільне користування житлову кімнату площею 17,4 кв.м., позначену №3 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , з прилеглим до неї балконом площею 0,9 кв.м.;

ОСОБА_5 - житлову кімнату площею 9,5 кв.м., позначену №11 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - у спільне користування лоджію площею 2,3 кв.м.; вихід на яку з житлової кімнати площею 8,2 кв.м., позначеної №4 у плані квартири технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ;

кухню площею 7,6 кв.м.; коридор площею 16,2 кв.м.; коридор площею 7,2 кв.м.; ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню (сполучну) площею 0,9 кв.м., кладову площею 2,8 кв.м., кладову площею 1,3 кв.м. залишено у спiльному коpистуваннi ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що максимально відповідає інтересам сторін, в обставинах, що склалися.

Покликання апеляційної скарги ОСОБА_2 на те, що судом при встановленні такого порядку користування квартирою не враховано інтересів його трьох малолітніх дітей, які проживають та зареєстровані у цьому помешканні, та не залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, ч.4 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, що обов`язковою є участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним.

В даному випадку має місце спір про усунення перешкод у користуванні квартирою та визначення порядку користування житловим приміщенням, який не стосується спорів, визначених ч.4 ст. 19 СК України.

Так само безпідставним є посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на положення ст. 8 Закону України щодо того, що позов ОСОБА_1 їм не відповідає.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено обов`язок батьків створення належних умов для виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей.

Тобто, саме батьки є відповідальними за створення належних умов для своїх дітей. Один із ключових аспектів цієї відповідальності полягає в забезпеченні дітьми нормального житла та комфортних умов проживання. Саме батьки несуть відповідальність забезпечення дітей не лише матеріально, але й психологічно та соціально, в тому числі і за допомогою створення безпечного та затишного середовища для розвитку та зростання дітей. Це включає у себе обов`язок надавати дітям належний простір для зручного проживання, відповідно до їхніх потреб і розвитку.

Отже, відповідальність за створення належних умов проживання для малолітніх дітей покладається саме на їхнього батька ОСОБА_2 та матір ОСОБА_6 , але не позивача та співвідповідачів у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , зокрема про те, що у квартирі «захаращено та неохайно», а у квартирі проживають троє малолітніх дітей, апеляційним судом відхиляються, оскільки у судовому засіданні суду першої інстанції нею було підтверджено, що вона не може знати усіх мешканців квартири та за її словами інформація, зазначена у довідці ОСББ «Князя Володимира, 36» від 05.07.2022 року нею особисто не перевірялась.

Викладені у апеляційній скарзі заперечення ОСОБА_2 про те, що у квартирі склався певний порядок користування кімнатами, спростовуються поясненнями сторін у судовому засіданні. Позивачем та усіма співвідповідачами по справі, окрім відповідача ОСОБА_2 , було підтверджено, що протягом тривалого часу, починаючи з дитинства, у них виник певний порядок користування квартирою, який правильно відображено у позові. За усною домовленістю кожен із відповідачів має свою кімнату, яку належно утримує.

Окрім того, в суді першої інстанції були допитані в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які зазначили, що усі співвласники, окрім ОСОБА_2 , сплачують разом комунальні послуги, робили ремонт, поліпшували житлові умови, що підтвердили копіями платіжних інструкцій про сплату комунальних послуг, і що, в свою чергу, спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2023 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.