ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/410/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: позики, кредиту, банківського вкладу, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 19 грудня 2022 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відповідно до якої він просив суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь за договором оренди автомобіля заборгованість у сумі 10 874 грн.

Позов мотивовано тим, що згідно договору оренди від 08 жовтня 2021 року він передав, а ОСОБА_2 взяв у тимчасове користування (на один місяць) автомобіль ГАЗ -2705, державний номер НОМЕР_1 власником якого є позивач ОСОБА_1 .

Проте, у строк закінчення оренди, а саме: 09 листопада 2021 року ОСОБА_2 не повернув автомобіль на адресу орендодавця ОСОБА_1

ОСОБА_2 повідомив про несправність автомобіля, та повідомив ОСОБА_1 місце, де останній може забрати свій автомобіль.

ОСОБА_1 при огляді автомобіля помітив пошкодження останнього та відсутність документів, інструментів, про що нарядом поліції був складений протокол.

Позивач двічі звертався до ОСОБА_2 з письмовими претензіями щодо повернення документів, інструментів та ремонту автомобіля, проте відповідей на них так і не отримав.

Зазначені обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

12 грудня 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої ОСОБА_1 надав уточнюючий розрахунок до позовної заяви.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що відповідач винен йому борг за 67 днів за договором оренди. ОСОБА_2 заплатив за перший місяць оренди 8000 гривень, але користувався автомобілем ще 67 днів.

Повідомив, що договір оренди автомобіля укладали як фізичні особи в письмовому вигляді, нотаріально не посвідчували.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на свої письмові пояснення. Повідомив, що сплатив позивачу 10000 грн., з яких 8000 грн. за договором оренди та 2000 грн. завдатку. Розписки немає, гроші давав позивачу готівкою.

Представник відповідача Керімов А.З., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити, в зв?язку з його необґрунтованістю. Зазначив, що відповідачем експлуатація автомобіля не здійснювалась, за оренду автомобіля платив готівкою.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсність договору оренди автомобіля ніхто не оспорював, відповідач ухилився від нотаріального посвідчення.

Вказує, що згідно п.5 глави 30 розділу VI ЦК України який регулює договір оренди між сторонами господарювання не потребується нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції встановив, що договір оренди автомобіля - транспортного засобу від 08 жовтня 2021 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 всупереч вимог ст. 799 ЦК України, яка з урахуванням суб`єктного складу сторін передбачає обов`язкову нотаріальну форму, був укладений з порушенням цієї вимоги закону у простій письмовій формі, а тому згідно приписів ст.ст. 215, 216, 220 ЦК України він є нікчемний та не породжує позитивних юридичних наслідків.

Крім того, ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог щодо визнання вищезазначеного договору оренди транспортного засобу дійсним.

У зв`язку з вищевикладеним безпідставними є і позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди автомобіля від 08 жовтня 2021 року, який є нікчемним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Частиною третьою статті 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню (частина друга статті 799 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 404/4702/18-ц (провадження № 61-8629св19).

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України).

Згідно зі статтями 24, 25 ЦК України фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження. Згідно з абзацом другим статті 30 ЦК України цивільна дієздатність фізичної особи визначається як здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

У частинах першій та другій статті 50 ЦК України передбачено право фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію ФОП є відкритою.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання.

Згідно із частинами першою та третьою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Тобто підприємець - це статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля ГАЗ 2705, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 5).

08 жовтня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 (Орендодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (Орендар) був укладений договір оренди легкового автомобіля (а.с.7).

Відповідно до умов вказаного договору позивач ОСОБА_1 передав, а відповідач ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування (на один місяць) автомобіль ГАЗ -2705, державний номер НОМЕР_1 , згідно Акту прийому-передачі. ( а.с. 6).

Строк оренди складає з 08 жовтня 2021 року по 08 листопада 2021 року. Розмір орендної плати за договором складає 8000 грн. Орендна плата вноситься готівкою. Передача майна в оренду здійснюється за Актом прийому-передачі (а.с. 6-7).

Даний договір оренди автомобіля укладений між двома фізичними особами в простій письмовій формі.

Згідно Акту прийому-передачі ОСОБА_2 отримав: автомобіль ГАЗ 2705, № НОМЕР_1 , комплект ключів, техталон НОМЕР_2 , ключ балонний великий, трос, дрібні ключі, запасні колеса у зборі, оригінал протоколу перевірки технічного стану, вогнегасник (а.с. 6).

Відповідно до ст. 798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути, зокрема, наземні самохідні транспортні засоби.

Згідно із ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчу вального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст.203 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Але, якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України, договір підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.799 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність установлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Предметом спору у цій справі є зобов`язання відповідача, яке ґрунтується на договорі оренди (найму) автомобіля-транспортного засобу, укладеного між фізичними особами у простій письмовій формі.

Отже, згаданий договір оренди транспортного засобу є нікчемним в силу вищевказаних норм матеріального права та такий договір дійсно не створює жодних правових наслідків, а тому відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача сум, розрахованих відповідно до умов договору.

Колегія суддів відхиляє доводи про те, що відповідач не оспорював дійсність договору, оскільки згідно до ч.ч. 1 ст.ст. 216, 220 ЦК України негативні наслідки про відсутність правових підстав для виконання нікчемного договору прямо передбачені вказаними нормами матеріального права, а тому суд їх застосовує самостійно, оскільки суд знає закон.

При цьому ніяких вимог про визнання договору оренди дійсним внаслідок ухилення однієї зі сторін від його нотаріального посвідчення до суду першої інстанції позивач всупереч вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України не заявляв, а тому відповідно до принципу диспозитивності та згідно визначених у ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги є безпідставними, то відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 жовтня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Н.П.Пилипчук.