29 вересня 2023 року
справа № 570/2573/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,
розглянувши заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору позики,
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: оцінити текст розписки, складеної 14 червня 2000 року про отримання ним від ОСОБА_2 позики в сумі, еквівалентній 10 000,00 доларам США на відповідність її вимогам частини другої статті 129, частини другої статті 169, статті 374 Цивільного кодексу Української РСР, а також - фактичним обставинам справи на предмет наявності підстав вважати її неукладеним договором позики, зокрема через відсутність зазначення в ній сторін та предмета позики, підтвердження факту передачі йому грошей у позику, а також його зобов`язання повернути їх ОСОБА_2 ; визнати недійсним договором позики з підстави укладення його під впливом помилки, що має істотне значення (стаття 56 Цивільного кодексу Української РСР), розписку, складену 14 червня 2000 року про отримання ним від ОСОБА_3 позики в сумі, еквівалентній 10 000,00 доларів США, яка рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2015 року була визнана договором позики, що відповідає вимогам статей 1046-1051 Цивільного кодексу України.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про оцінку тексту розписки, складеної 14 червня 2000 року, про отримання ним від ОСОБА_2 позики в сумі, еквівалентній 10 000,00 доларам США, на відповідність її вимогам частини другої статті 129, частини другої статті 169, статті 374 Цивільного кодексу Української РСР, а також - фактичним обставинам справи на предмет наявності підстав вважати її неукладеним договором позики, зокрема через відсутність зазначення в ній сторін та предмета позики, підтвердження факту передачі йому грошей у позику, а також - його зобов`язання повернути їх ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що набрали законної сили рішення суду у справі, ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики з підстави укладення його під впливом помилки, що має істотне значення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року - без змін.

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови судів від оцінки обставин, на які він вказав як на підставу неукладеності та нікчемності розписки як договору позики, сформувати відповідний висновок в мотивувальній частині рішення, відмовити йому в задоволенні позову та роз`яснити, що належним способом захисту його порушеного права є звернення до суду із підстав, передбачених главою 83 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Верховного Суду від 14 серпня 2023 рокувідмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору позики на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

14 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду його касаційної скарги на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі № 570/2573/22.

В поданій заяві ОСОБА_1 просить скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року в частині відмови судів першої та апеляційної інстанцій від обов`язку оцінити обставини, що свідчать про неукладеність розписки, як договору позики, сформувати відповідний висновок у мотивувальній частині рішення, відмовити йому у задоволенні заявленого позову про визнання договору недійсним та роз`яснити, що належним способом захисту його порушеного права є звернення до суду з підстав, передбачених главою 83 ЦК України.

Разом з цим, 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку до Верховного Суду заяву про доповнення заяви про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі № 570/2573/22.

У поданій заяві ОСОБА_1 доповнює заяву про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду його касаційної скарги та просить:

- ухвалити додаткове рішення у цій справі в частині заявленої ним у позові та касаційній скарзі і не розглянутої Верховним Судом вимоги встановити чи заперечити обставину неукладеності спірної розписки від 14 червня 2000 року, як договору позики, передбаченого статтею 374 ЦК УРСР, вирішивши питання про право Верховного Суду відмовити у відкритті касаційного провадження із підставами малозначності спору, предмет якого відсутній;

- за наслідками додаткового розгляду касаційної скарги скасувати рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року в частині відмови судів від обов`язку оцінити обставини, що свідчать про неукладеність розписки, як договору позики, сформувати відповідний висновок у мотивувальній частині рішення, відмовити йому у задоволенні заявленого позову про визнання договору недійсним та роз`яснити, що належним способом захисту його порушеного права є звернення до суду з підстав, передбачених главою 83 ЦК України.

Вивчивши подані ОСОБА_1 заяви, колегія суддів дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною нормою. Воно не може змінити змісту основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти.

Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінювати зміст рішення або вирішувати нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

Системний аналіз положень статті 270 ЦПК України дає підстави для висновку, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише за наявності перелічених у цій статті підстав.

Верховний Суд не ухвалював судового рішення по суті спору в цій справі, а за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02 лютого 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року постановив ухвалу від 14 серпня 2023 року, якою відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вказані судові рішення.

Отже, відсутні передбачені статтею 270 ЦПК України підстави для ухвалення Верховним Судом додаткового рішення в цій справі.

Тому в задоволенні заяв ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 262, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору позики.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк