ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6977/23 Справа № 212/5525/22 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М.Д. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/5525/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісніченко Євген Юрійович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовм до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі - ТДВ «СК «Кредо»), про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позовна заява мотивована тим, що 14 cічня 2022 року о 23:10 годині, з вини відповідача ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Pory Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача, на момент настання ДТП, була застрахована відповідно умов чинного полісу ОСЦПВВНТЗ № 207084120, виданого Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо (далі ТДВ СК Кредо).

Згідно з Висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 17/22 від 03 березня 2022 року по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3 Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ, у результаті пошкодження при ДТП, складає 77408,46 грн.

Страховиком ТДВ СК Кредо здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі розрахованої вартості ліміту відповідальності відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ, у результаті чого позивач фактично отримав 76169,22 грн.

При цьому, згідно з Висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 17/22 від 03 березня 2022 року по визначенню матеріального збитку, заподіяного власнику КТ3 Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_1 , та доданих до нього двох ремонтних калькуляцій, повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача, у результаті його пошкодження при ДТП, складає 158 712,18 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром заподіяної шкоди і отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 81 303,72 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат, які пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992,40 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. та витрат, пов`язаних з експертною оцінкою заподіяного збитку, у розмірі 3500 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в загальному розмірі 71295 гривень 43 копійки, а також понесені витрати на залучення експерта в сумі 3500 гривень, судові витрати на сплату судового збору в сумі 992 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень, а всього 85787 гривень 83 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісніченко Є.Ю., просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 61 012,12 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн, залишивши без змін рішення суду в іншій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд невірно розрахував суму ПДВ, яка має бути витиплачена ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача, після надання відповідних докуметів про оплату запчастин при проведенні робіт з відновлювального ремонту.

Також, вважає, що суд не застосував норми ч. 5 ст. 137 ЦПК України та фактично не розглянув клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

У відзивах на апеляційну скаргу, до яких не додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представники позивача ОСОБА_1 адвокати Богуцький І.О. та Конюшко Д.Б., кожен окремо, зазначають, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року (справа № 214/646/22, провадження № 3/212/785/22) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили 14 лютого 2022 року (а.с.7).

Згідно змісту вказаної постанови, 14 січня 2022 року о 23.10 годині в місті Кривому Розі по вулиці Світлогірська, біля е/о 231, відповідач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 , був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій рухався транспортний засіб Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого сталось зіткнення. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження та було завдано матеріальні збитки.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 (а.с.9).

На момент ДТП транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, був застрахований в ТДВ СК Кредо згідно полісу № 207084120 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.10, 119).

З полісу 207084120 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн.

01 лютого 2022 року до ТДВ СК Кредо від позивача ОСОБА_1 надійшла заява на виплату страхового відшкодування (а.с.12).

Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 17/22 від 03 березня 2022 року, складеного судовим експертом автотоварознавцем Рейнюк О.В. на замовлення позивача ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку, заподіяної з технічної точки зору власнику автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікційний номер (VIN) НОМЕР_3 складає 82408,91 грн. з ПДВ на запасні частини, 77408,46 грн. без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту згідно ремонтної калькуляції складає152415,18 грн. (а.с.14-32).

Вартість послуг експертного дослідження склала 3500 грн., яка сплачена позивачем на користь експерта Рейнюка О.В., відповідно до квитанції № 0.0..1 від 27 січня 2022 року (а.с.40).

Згідно висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 3003410 від 14 квітня 2022 року, складеного судовим експертом Чивчишем О.П. на підставі заявки від ТДВ СК Кредо, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікційний номер (VIN) НОМЕР_3 , в цінах на дату 26 січня 2022 року, складає 81119,75 грн. (а.с.120-126).

ТДВ СК Кредо складено страховий акт № 3003410-1 від 29 червня 2022 року за яким сума страхового відшкодування ОСОБА_1 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ, склала 76169,22 грн., яка була перерахована ТДВ СК Кредо на користь позивача, що підтверджується платіжним дорученням №12342 від 30 червня 2022 року (а.с.141).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався не недостаніть отриманого страхового відшкодування для здійснення відновлювального ремонту належного йому автомобіля, який було пошкоджено з вини відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з вини відповідача ОСОБА_2 у ДТП та його обов`язку, як володільця транспортного засобу, нести відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, та наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 1187 ЦК України, для її відшкодування у розмірі, який перевищує суму страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційним Судом України у Рішенні від 01 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 лютого 2022 року (справа № 214/646/22, провадження № 3/212/785/22) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили 14 лютого 2022 року (а.с.7), а тому, за загальним правилом, завдані збитки мають відшкодовуватися винною особою ОСОБА_2 .

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону N 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, на момент ДТП транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач, був застрахований в ТДВ СК Кредо згідно полісу № 207084120 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.10, 119).

За таких обставин, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих йому збитків: в межах лімітів відповідальності страховика за рахунок ТДВ СК Кредо, а у випадку, якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (регламентної випати) - за рахунок винної особи в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення пошкодженого автомобіля позивача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, у зв?язку з чим із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

ТДВ СК Кредо оцінено суму матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Lancer, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, в сумі 81119,75 грн. та здійснено виплату страхового відшкодування без врахування ПДВ в розмірі 76169,22 грн., отже, сума ПДВ складає 4950,53 грн. (81119,75 грн. 76169,22 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд невірно розрахував суму ПДВ, яка має бути виплачена ТДВ «СК «Кредо» на користь позивача, після надання відповідних докуметів про оплату запчастин для відновлювального ремонту, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки цей розмір визначено на підставі Висновку експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 3003410 від 14 квітня 2022 року, складеного судовим експертом Чивчишем О.П. на підставі заявки від ТДВ СК Кредо, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікційний номер (VIN) НОМЕР_3 в цінах на дату 26 січня 2022 року (а.с.120-126), яким було визначено вартість відновлювального ремонту трансортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ, у розмірі 81 119,75 грн., та страховогоий акту № 3003410-1 від 29 червня 2022 року, згідно якого сума страхового відшкодування, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ, склала 76 169,22 грн (а.с.141), тобто сума ПДВ становить 4950,53 грн (81 119,75 грн 76 169,22 грн).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що недоплачена позивачу страховиком сума ПДВ в розмірі 4 950,53 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернута ОСОБА_1 страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту, а тому ця сума не може бути відшкодована відповідачем ОСОБА_2 .

Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд, вірно прийнявши за основу ремонтну калькуляцію № 17/22 від 03.03.2022 року, визначив розмір матеріального збитку 71295,43 грн, як різницю між вартістю відновлювального ремонту в розмірі 152 415,18 грн та розміром завданого матеріального збитку, оціненого страховиком з урахуванням ПДВ, в сумі 81119,75 грн., й цей розмір в апеляційному порядку не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з відповідача на користь позивача, є необґрунтованим та явно завищеним, що суд не застосував норми ч. 5 ст. 137 ЦПК УКраїни та фактично не розглянув клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належним чином матеріалами справи, зокрема, позивачем ОСОБА_1 надано до суду першої інстанції: договір про надання правової допомоги № 24/06/22-ЮП/IL від 24 червня 2022 року, укладеного з адвокатом Конюшко Д.Б., а також акт виконаних робіт № 1 відповідно до договору № 24/06/2022-ЮП/IL від 14 жовтня 2022 року за яким, адвокатом Конюшко Д.Б. було надано позивачу наступні послуги: юридична консультація 1 год. 1000 грн., вивчення наданих позивачем документів 1 год. 1000 грн., збирання доказів 1 год. 1000 грн., підготовка та подання до суду позовної заяви 7 год. 7000 грн., всього на загальну суму 10000 грн. (а.с.36-37).

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн., адже ці витрати є обгрунтованими та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат, а заява відповідача ОСОБА_2 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, що було враховано судом першої інстанції при вирішені питання про розподіл судових витрат.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд першої інстанції дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Колісніченко Євген Юрійович, - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: