ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/2545/20
Номер провадження: 22-ц/819/15/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Склярської І.В.

Пузанової Л.В.,

секретар Доброва К.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Краснової Ірини Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Бойко М.Є. в м. Нова Каховка Херсонської області, дата складення повного тексту рішення 18 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Новокаховського міського суду від 21.12.2018 року їй та ОСОБА_2 належить по 1/2 частині нежитлової будівлі торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні цим приміщенням, не бажає продавати чи виділяти частку позивача в натурі. Між нею (позивачкою) та відповідачем склались неприязні стосунки, а тому спільне користування вказаним майном є неможливим. На теперішній час між сторонами неможливо встановити порядок користування спільним торговим павільйоном, в зв`язку із чим ОСОБА_1 змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права власності.

Одночасно позивачем заявлено клопотання про призначення по справі будівельно?технічної експертизи щодо можливості поділу спірного торгового павільйону в рівних частинах.

Враховуючи викладене, після уточнених позовних вимог, ОСОБА_1

просила суд:

виділити їй в натурі у власність частину приміщення торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до другого варіанту поділу, що вказаний у висновку експерта №74/20 від 01.07.2021 року;

припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на приміщення за вказаною вище адресою;

стягнути з відповідача на її користь судові витрати за сплату судового збору в сумі 840,80 грн та витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року позов задоволено. Суд вирішив:

--- виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частину нежитлової будівлі торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до другого варіанту розподілу, запропонованого у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року (графічний додаток 2);

--- залишити за ОСОБА_2 1/2 частину нежитлової будівлі торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до другого варіанту розподілу, запропонованого у висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року;

--- зобов`язати ОСОБА_1 для відокремлення виділяємої їй частини звести перегородку з легких матеріалів, поділивши приміщення торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 по довжині (стіну розміром 5,9 метра на дві рівних частини розміром по 2,95 метра кожна;

--- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на торговий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 ;

--- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, звертаючись до суду з даним позовом, позивачка посилалась на те, що між нею та відповідачем склались неприязні стосунки, а тому спільне користування вказаним майном є неможливим.

Також суд виходив з положень статей 355, 364, 367 ЦК України і вважав, що не приймаються до уваги доводи адвоката Краснової І.В. про обрання позивачкою неналежного способу захисту своїх прав у зв`язку із тим, що предметом її позовних вимог є виділ частки, а не поділ спільного майна. При цьому суд врахував те, що у позовній заяві правовою підставою для звернення до суду з даним позовом є статті 364 та 367 ЦК України, а також те, що адвокат Беженар Є.О. в судовому засіданні уточнила, що ОСОБА_1 просить саме поділити її спільну з відповідачем нерухомість шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення.

Також суд виходив з того, що визначальним для виділу частки або поділу нежитлового приміщення в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу нежитлового приміщення відповідно до часток співвласників.

Також суд виходив з наявності технічної можливості виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яка відповідає розміру її 1/2 частки відповідно до поділу, запропонованого експертом у варіанті 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року. При цьому, як зазначив суд, відповідач конкретного варіанту поділу нежитлового приміщення в натурі, який би його влаштовував, суду не запропонував, доказів про неможливість такого поділу не надав, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з незгодою з жодним варіантом поділу нежитлового приміщення, запропонованим судовою будівельно-технічною експертизою від 01.07.2021 року № 74/20, не заявляв. За таких обставин, як вважав суд, доводи адвоката відповідача щодо відсутності технічної можливості поділу спірного майна є голослівними. Більш того, як зазначив суд, з висновку будівельно-технічної експертизи, вимог ДБН "Підприємства торгівлі" визначено, що павільйон це торговельний об`єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців. Вимогами вказаного ДБН об`ємно-планувальні рішення павільйонів не регламентуються. Досліджуваний торговий павільйон може бути поділений на дві окремих частини без втрати цільового призначення.

Таким чином, як зазначив суд, всі запропоновані у висновку варіанти поділу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 відповідають розміру часток співвласників та є технічна можливість виділу частки; за такими варіантами поділу кожний співвласник має окремий вхід у свою частину нежитлової будівлі, які існували до поділу; кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину нежитлового приміщення з облаштуванням перегородки у приміщенні; за запропонованими варіантами поділу приміщення також зберігається можливість використання його співвласниками за попереднім призначенням. Отже, як вважав суд, такі варіанти поділу відповідають санітарним та будівельним нормам і не призведуть до погіршення технічного стану будівлі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Краснова Ірина Володимирівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначила, що позивач просила суд виділити в натурі належну їй частину будівлі торгівельного павільйону та припинити право спільної часткової власності сторін. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку ст.367 ЦПК України не заявлялось. Натомість суд першої інстанції, порушивши, на думку скаржника, принцип диспозитивності, виходячи за межі доводів позовної заяви та позовних вимог, провів реальний розподіл спільного майна із виділення позивачу та відповідачу частин нежитлової будівлі торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року. Крім того, установивши, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, суд першої інстанції не врахував, що виділ частки в цьому майні лише для

позивача, як про це остання просила у позовній заяві, є неможливим, у зв`язку з чим зробив помилковий висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Також вказала, що позиція суду щодо уточнення представником позивача позовних вимог у судовому засіданні 13.10.2021 року не відповідає вимогам цивільно?процесуального закону. Так, судом першої інстанції після виходу до нарадчої кімнати з метою з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору по суті, було поновлено судовий розгляд. За приписами ст.244 ЦПК України якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення певної процесуальної дії, суд, не приймаючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду. Розгляд справи у випадку, встановленому частиною другою цієї статті, проводиться виключно в межах з`ясування обставин, що потребують додаткової перевірки. Після закінчення поновленого розгляду справи суд залежно від його результатів відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин і виходить до нарадчої кімнати для ухвалення рішення або, якщо вчинення необхідних процесуальних дій у даному судовому засіданні виявилося неможливим, оголошує перерву. Разом з тим, в порушення ст.244 ЦПК України, суд першої інстанції, без постановлення ухвали про поновлення судового розгляду, поза межами своїх повноважень та процесуальних строків, розглянув питання уточнення позовних вимог та, без відкриття судових дебатів або оголошення перерви, змінив предмет позову на підставі наданих представником позивача уточнень та ухвалив оскаржуване рішення.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат Краснова Ірина Володимирівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , звертає увагу на те, що нежитлове приміщення будівля торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_1 , яке предметом спору у справі, розташоване за земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності Новокаховської міської ради Херсонської області. Проте, суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не надав належного значення вказаним обставинам та не розглянув питання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи Новокаховської міської ради Херсонської області, не встановив чи перебуває остання у матеріальних правовідносинах із позивачем та чи не вплине на її цивільні права та обов`язки наявність між сторонами спору та судове рішення, яке може бути прийняте за насідками його вирішення. Скаржником зазначено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка, на якій розташоване спірне нежитлове приміщення, знаходиться в користуванні позивача на праві оренди на підставі договору оренди земельної ділянки від 22.07.2019 року, укладеного між Новокаховською міською радою Херсонської області та ОСОБА_1 . Таким чином, між позивачем та Новокаховською міською радою Херсонської області існують матеріальні правовідносини, що свідчить про ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Окрім того, на думку скаржника, незалучення Новокаховської міської ради Херсонської області до участі у справі в якості третьої особи при вирушенні спору про виділення частки в натурі із майна, яке розташоване на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності міської ради, порушує право органу місцевого самоврядування на судовий захист у цій справі, оскільки він не може бути залучений до участі у справі на стадії апеляційного оскарження судового рішення, надавати докази та пояснення по суті справи.

За вказаних вище обставин, скаржник вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 11.10.2023 року о 10-10 годині, однак сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Адвокат Краснова Ірина Володимирівна, діюча від імені відповідача ОСОБА_2 , просить розглянути справу за її відсутності на підставі наявних доказів. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність судового рішення вимогам матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно рішенню Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22,1 кв.м належить по 1/2 частині ОСОБА_1 до ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності (а.с.16-41).

Згідно висновку експерта № 74/20 від 01.07.2021 року технічний поділ нежитлової будівлі загальною площею 22,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на дві рівні частини розміром 3,48х2,50 метра, тобто без відступлення від розміру ідеальних часток є можливим, а саме:

--- за першим варіантом поділу ОСОБА_2 пропонується до виділу окрема частина приміщення павільйону розміром 2,95 х3,48 метра з входом з боку торгового центру. На графічному додатку 1 ця частина позначена темно-сірим кольором;

ОСОБА_1 пропонується до виділу окрема частина приміщення павільйону розміром 2,95х3,48 метра з входом з боку бічного проходу. На графічному додатку 1 ця частина позначена світло-сірим кольором. Для відокремлення виділяємих частин необхідно звести перегородку з легких матеріалів, поділивши приміщення по довжині (стіну розміром 5,9 метра на дві рівних частини розміром по 2,95 метра кожна. Вартість мінімально необхідних для цього будівельних робіт становить 5081 грн;

--- за другим варіантом поділу павільйону ОСОБА_1 пропонується до виділу окрема частина приміщення павільйону розміром 2,95 х3,48 метра з входом з боку торгового центру. На графічному додатку 2 ця частина позначена темно-сірим кольором.

ОСОБА_2 пропонується до виділу окрема частина приміщення павільйону розміром 2,95х3,48 метра з ходом з боку бічного проходу На графічному додатку 2 ця частина позначена світло-сірим кольором. Для відокремлення виділяємих частин необхідно звести перегородку з легких матеріалів, поділивши приміщення по довжині (стіну розміром 5,9 метра на дві рівних частини розміром по 2,95 метра кожна. Вартість мінімально необхідних для цього будівельних робіт також становить 5081 грн (а.с.81-96).

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі

частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється".

Позиція суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно вирішив спір, поділивши в натурі майно між двома співвласниками припинивши для обох право спільної часткової власності на вказане майн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Як правильно зазначив суд, не приймаються до уваги доводи сторони відповідача про обрання позивачкою неналежного способу захисту своїх прав у зв`язку із тим, що предметом її позовних вимог є виділ частки, а не поділ спільного майна. При цьому суд обґрунтовано врахував те, що у позовній заяві є посилання на статті 364 та 367 ЦК України, а також те, що позивачка просила саме поділити її спільну з відповідачем нерухомість шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення. Тобто, слід дійти висновку, що позов пред`явлено на підставі ст.367 ЦК України. Це підтверджується змістом позовної заяви про те, що між позивачкою та відповідачем склались неприязні стосунки, а тому спільне користування майном є неможливим. Також це підтверджується посиланням позивачки у позовній заяві, зокрема і на ст.367 ЦК України. Також це підтверджується і протоколом судового засідання, відповідно до якого представник позивача пояснила суду, який вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, але потім поновив судовий розгляд для з`ясування предмету позову, що позивачка просить саме поділити відповідно до ст.367 ЦК України спільне майно шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення.

Також суд обґрунтовано виходив з наявності технічної можливості виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, яка відповідає розміру її 1/2 частки відповідно до поділу, запропонованого експертом у варіанті 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року. За таким варіантом поділу: кожний співвласник має окремий вхід у свою частину нежитлової будівлі, які існували до поділу; кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину нежитлового приміщення з облаштуванням перегородки у приміщенні; за запропонованими варіантами поділу приміщення також зберігається можливість використання його співвласниками за попереднім призначенням. Отже, як правильно вважав суд, такі варіанти поділу відповідають санітарним та будівельним нормам і не призведуть до погіршення технічного стану будівлі.

При цьому, як підставно зазначив суд, відповідач конкретного варіанту поділу нежитлового приміщення в натурі, який би його влаштовував, суду не запропонував, доказів про неможливість такого поділу не надав, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з незгодою з жодним варіантом поділу нежитлового приміщення, запропонованим судовою будівельно-технічною експертизою від 01.07.2021 року № 74/20, не заявляв.

Крім того, суд обґрунтовано врахував висновок будівельно-технічної експертизи, вимоги ДБН "Підприємства торгівлі", відповідно до яких визначено, що павільйон це торговельний об`єкт у роздрібній торгівлі, призначений для організації продажу товарів кінцевим споживачам, розміщений в окремій споруді полегшеної конструкції та має торговельну залу для покупців. Вимогами вказаного ДБН об`ємно-планувальні рішення павільйонів не регламентуються. Досліджуваний торговий павільйон може бути поділений на дві окремих частини без втрати цільового призначення.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки, на думку скаржника, позов пред`явлено про виділення в натурі належної їй частину будівлі торгівельного павільйону та припинення права спільної часткової власності сторін, натомість, на думку скаржника, позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку ст.367 ЦПК України не заявлялось.

При цьому апеляційний суд виходить з такого. Зі змісту позовної заяви вбачається, що у позовній заяві є посилання на статті 364 та 367 ЦК Україниі, ґрунтуючись на цих нормах, а також на обґрунтуванні позивачкою своїх вимог (вона та відповідач є співвласниками спірного нерухомого майна, яке є об`єктом права спільної часткової власності, і вона бажає поділити його) суд задовольнив позов, зазначивши в мотивувальній частині рішення, що поділ нежитлового приміщення між співвласниками здійснений відповідно до розміру їх ідеальних часток у спірному майні, права відповідача, як співвласника 1/2 частини вказаного майна внаслідок такого поділу не порушуються. В ході судового розгляду представник позивача неодноразово наголошувала, що позивачка бажає саме поділити майно, виділивши їй частину спірної нежитлової будівлі, яка відповідає розміру її 1/2 частки у праві спільної часткової власності відповідно до поділу, запропонованого у варіанті 2 судової будівельно-технічної експертизи № 74/20 від 01.07.2021 року. При цьому, у власності та у користуванні відповідача залишається інша 1/2 частина вказаного нежитлового приміщення, яка і до поділу в натурі перебувала у його користуванні. Вказані обставини також зазначені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Вказане підтверджується і протоколом судового засідання, відповідно до якого представник позивача пояснила суду, який повернувся з нарадчої кімнати для з`ясування предмету позову, що позивачка просить саме поділити відповідно до ст.367 ЦК України спільне майно шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення. Тобто, слід дійти висновку, що позов пред`явлено на підставі ст.367 ЦК України.

При цьому також слід враховувати й висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року по цивільній справі № 917/1739/17, відповідно до якого саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору; самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Також підлягають залишенню поза увагою й посилання скаржника на те, що суд вийшов за межі позовних вимог. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з необґрунтованості таких посилань та помилковості позиції відповідача про те, що позов пред`явлено на підставі ст.364 ЦК України ("Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності"), адже, як правильно зазначив суд першої інстанції, цей позов пред`явлено на підставі ст.367 ЦК України ("Поділ майна, що є у спільній частковій власності"), адже позивачка просила саме поділити її спільну з відповідачем нерухомість шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення.

Також підлягають відхиленню й посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо уточнення представником позивача позовних вимог у судовому засіданні 13.10.2021 року.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що вказані посилання є необґрунтованими, не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції та не впливають на його правильність. Адже відповідні дії суду першої інстанції регламентовані ст.244 ЦПК України. У даному випадку суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, але потім поновив судовий розгляд для остаточного з`ясування у сторони позивача предмету позову, під час якого представник позивачка просила саме поділити відповідно до ст.367 ЦК України спільне майно шляхом виділу в натурі її 1/2 частки та залишення у власності відповідача іншої 1/2 частини спірного приміщення. Тобто, у даному випадку мова не йде про те, що були додатково досліджені якісь обставини, з приводу чого необхідно відкривати судові дебати.

Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на незалучення до участі в розгляді справи в якості третьої особи Новокаховської міської ради Херсонської області, як власника земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, та як орендодавця цієї земельної ділянки, яка за договором оренди надана в оренду позивачці ОСОБА_1 , що, на думку скаржника: може вплинути на її цивільні права та обов`язки; свідчить про ймовірність виникнення в майбутньому в неї (ради) права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача; порушує право органу місцевого самоврядування на судовий захист у цій справі, оскільки він не може бути залучений до участі у справі на стадії апеляційного оскарження судового рішення, надавати докази та пояснення по суті справи.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує таке. Аналіз статей 53 і 54 ЦПК України свідчить про те, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції не може бути незалучення судом до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки законодавством визначено правовий механізм захисту прав осіб, які не брали участі у справі та які вважають, що винесеним рішенням були зачеплені їхні права (згідно ч.2 ст.54 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони).

Також, слід зазначити, що позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч.2 ст.48 ЦПК України), визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, на що наголошується, зокрема, в постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. У цій же справі зміст і характер правовідносин між її учасниками, встановлені судом першої інстанції обставини справи підтверджують, що спір у позивача щодо поділу нежитлового приміщення між двома співвласниками виник саме із відповідачем ОСОБА_2 . А тому незалучення до участі в розгляді справи в якості третьої особи Новокаховської міської ради Херсонської області жодним чином не впливає на правильність прийнятого судом рішення та не містить підстав для його скасування.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Краснової Ірини Володимирівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 11 жовтня 2023 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Пузанова