Справа №:2-122/04
Провадження №: 2-др/755/141/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого

судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 2-122/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2004 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволено.

Виділено ОСОБА_2 в користування автомобіль М - 2140, державний номер НОМЕР_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити ОСОБА_2 2500,00 грн за частину його житлового приміщення по АДРЕСА_1 .

02 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Гору Романа Михайловича звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій посилаючись на положення ст. 220 ЦПК України, просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 2-122/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, яким визнати право власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Вказану заяву передано в провадження судді Гаврилової О.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2023 року.

04 жовтня 2023 року здійснено запит до відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва.

06 жовтня 2023 року з відділу архівних справ надійшла копія рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2004 року у справі № 2-122/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та повідомлено, що матеріали цивільної справи № 2-122/04 знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.п. 9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, відповідно до п.п. 13 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України в редакції, що діє на час розгляду даної заяви, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

В даній справі суд не вбачає необхідності у виклику сторін в судове засіданні.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали заяви та копію рішення, яка надійшла з відділу архівних справ, суд приходить до наступного.

Згідно положень п.1 ч.1 ст. 214 ЦПК України в редакції від 01 січні 2004 року, яка діяла на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2004 року, суд, що постановив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи постановити додаткове рішення у випадках: якщо відносно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не постановлено рішення.

Аналогічна норма наведена в п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України в редакції, що діє на час розгляду даної заяви.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України в редакції від 01 січні 2004 року, яка діяла на час ухвалення рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого

2004 року, питання про постановлення додаткового рішення може бути порушене на протязі десяти днів з дня постановлення рішення.

Проте позивачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення більше ніж через 19 років від дня постановлення рішення у справі № 2-122/04.

Отже позивачем порушено питання про ухвалення додаткового рішення зі значним пропуском визначеного законом строку.

Крім того, слід зазначити наступне.

Як убачається з описової частини рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2004 року: «Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача і просить розділити спільне майно, що становить 3/5 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 , вартістю 10.000 грн, та виділити відповідачу автомобіль М - 2140, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 5000 грн …» «В судовому засіданні позивачка позов підтримала та змінила свої позовні вимоги в частині того, що вона згодна сплатити ОСОБА_2 половину вартості 3/5 жилого будинку по АДРЕСА_1 , яка була придбана під час шлюбу, автомобіль залишити відповідачу.»

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17).

Так, за змістом позовних вимог, наведених в тексті рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 лютого 2004 року, убачається, що позивачем не заявлялась вимога про визнання за нею права власності на 3/5 частин житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , або на частину від вказаної частки. Такі вимоги не були предметом судового розгляду та оцінка їм не надавалась.

При цьому, згідно повідомлення відділу архівних справ, матеріали цивільної справи

№ 2-122/04 знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

З жодного із долученого до заяви про ухвалення додаткового рішення документа не вбачається, що позивачем була заявлена вимога про визнання за нею права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Разом із тим, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Водночас, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом. Додаткове судове рішення не може встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмета спору.

Отже, додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення та не може вирішувати питання, які не входили до предмета спору.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для ухвалення додаткового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/5 частини житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , в межах розгляду цивільної справи № 2-122/04 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

На підставі викладеного та керуючись статтями 258-261, 270, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, поданої в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: