РІШЕННЯ

Іменем України

05.10.2023 Справа №607/14512/23 Провадження № 2/607/2880/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника позивача адвоката Сампари Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

УСТАНОВИВ:

03.08.2023 ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 09.03.1979 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ) зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначила, що на день пред`явлення даного позову до суду їй виповнилося 72 роки та вона потребує від відповідача матеріальної допомоги, а відповідач їй таку допомогу не надає.

Необхідність у матеріальній допомозі від відповідача зумовлена тим, що розмір пенсії позивача є мінімальним, позивач хворіє тяжкими захворюваннями, зокрема має захворювання правої молочної залози І ступеня ІІІ клінічної групи, інфільтруюче запалення, бронхіт. Також позивач є особою з другою групою інвалідності довічно.

При цьому витрати позивача для нормального забезпечення її життєдіяльності в місяць становлять близько 8850 грн, з яких: 500 грн - овочі, 1000 грн - м`ясні продукти, 500 грн - крупи, 500 грн - фрукти, 500 грн - молочна продукція, 150 грн - вода, 3000 грн - лікарські засоби, 1000 грн - одяг, 500 грн - засоби гігієни, 500 грн - утримання житла, 700 грн - витрати на транспорт. Оскільки позивач є непрацездатною особою та отримує мінімальну пенсію, розмір якої покриває лише придбання частини продуктів харчування та ліків, відтак коштів для забезпечення життєдіяльності позивача не вистачає, що свідчить про скрутне матеріальне становище останньої.

Також позивач вказала, що не отримує державні пільги чи субсидії, у неї відсутнє майно, яке може приносити їй дохід.

За таких підстав позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісячно.

04.08.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 05.09.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

05.09.2023 за клопотанням відповідача судове засідання відкладено на 05.10.2023.

26.09.2023 відповідач подав відзив, в якому позов не визнав, заперечував проти задоволення позову та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що 05.08.2010 між відповідачем та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ) укладений шлюб. У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак на утриманні відповідача знаходяться його дружина ОСОБА_8 , яка не працює, та їхній неповнолітній син ОСОБА_7 . Як зазначив відповідач, його дохід є незначним та не дозволяє йому допомагати матері в більшій мірі, ніж є станом на даний момент. Так, на посаді апаратника процесу бродіння у ТОВ «Пивоварня «Опілля» місячний дохід відповідача становить близько 15000 грн, що не покриває навіть витрати, необхідні для утримання його сім`ї. Також, на думку відповідача, ОСОБА_1 не довела, що потребує матеріальної допомоги, зокрема від відповідача. Однак у разі, якщо суд дійде переконання про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , просив стягувати з нього аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі не більше 1000 грн.

У судовому засіданні 05.10.2023 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сампара Н.М. позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю.

У судове засідання 05.10.2023 позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце цього засідання не з`явилася. Однак приймає участь у судовому процесі через свого представника.

У судове засідання 05.10.2023 відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку повнолітніх дочки, сина утримати батьків та його виконання регулюються главою 17 СК України.

Частина 1 ст. 202 СК України визначає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових складових - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При цьому необхідність матеріальної допомоги батьків визначається судом в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Суд має врахувати отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

Підстави звільнення від обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків передбачені у ч. 1 ст. 204 СК України, яка визначає, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому відповідає обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц.

Суд встановив, що 09.03.1979 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб. Після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_5 . Указане підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7).

Відтак відповідач ОСОБА_2 є повнолітнім сином позивача ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність надання відповідачем матеріальної допомоги на її утримання позивач зазначила, що є непрацездатною особою, розмір доходів та стан здоров`я якої призвели до перебування позивача у скрутному матеріальному становищі.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК № 074218 від 01.06.2004 ОСОБА_1 , 1951 року народження, є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання, довічно (а.с. 13).

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 , 20.07.2004 виданого УПФ в м. Тернополі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є пенсіонером по інвалідності другої групи з 01.06.2004 довічно (а.с. 12).

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 19 від 02.12.2020 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, проходить фізичну, професійну та трудову реабілітацію та потребує протезних ортопедичних виробів (а.с. 16-19).

Також у період з 05.04.1999 до 25.04.1999 позивач перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні ТООД з діагнозом «Захворювання правої молочної залози І ступеня ІІІ клінічної групи, Т1N0M0» (а.с. 5).

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд встановив, що позивач належними доказами довела, що є непрацездатною матір`ю повнолітнього сина ОСОБА_2 .

Разом з тим докази на підтвердження свого матеріального становища, а відтак і на потребу від відповідача матеріальної допомоги позивач суду не надала. Зокрема, позивач не надала жодних доказів на підтвердження розміру свого доходу та своїх витрат. При цьому захворювання молочної залози у позивача мало місце ще у 1999 році. Позивач не підтвердила, що станом на даний час таке захворювання досі має місце та що у зв`язку із таким захворюванням позивач несе витрати на лікування, які є неспівмірними з розміром її доходу. Знову ж таки у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження розміру доходу позивача, а також доказів вартості протезних ортопедичних виробів, яких позивач потребує у зв`язку зі своєю інвалідністю, суд позбавлений можливості встановити, чи призводять такі обставини до перебування позивача у скрутному матеріальному становищі та потреби її у матеріальній допомозі від відповідача.

Доводи позивача про неотримання нею соціальних пільг та субсидій суд відхиляє за недоведеністю, оскільки наданими позивачем доказами такі обставини не підтверджені. Більше того навіть у разі, якщо позивач на даний час не отримує указані соціальні виплати, в подальшому в разі недостатності доходів позивач не позбавлена права звернутись до відповідних державних органів з заявою про надання пільг та субсидій.

Також позивач не підтвердила, що відповідач є єдиною особою, від якого позивач може одержувати утримання. Крім цього, наведений у позовній заяві розрахунок витрат, які позивач несе щомісячно, жодними доказами не підтверджений, власне як і відсутність у позивача будь-якого майна.

Натомість відповідач зазначив, що розмір його доходу не є достатнім для утримання дружини та неповнолітньої дитини, а також для надання позивачеві допомоги у розмірі, про який просить позивач. Так, позивач надав докази того, що з 23.02.1987 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 (а.с. 42, у якому у них народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42, 43).

Згідно з довідкою ТОВ «Пивоварня «Опілля» № 45 від 13.09.2023 ОСОБА_2 займає посаду апаратника процесу бродіння та загальний розмір його доходу за період з 01.03.2023 до 31.08.2023 без урахування аліментів становить 111257 грн. Податок з доходів фізичних осіб, сплачений відповідачем за вказаний період, становить 20026,31 грн (а.с. 42 зв.бік).

Відтак середньомісячний розмір доходу відповідача з урахуванням сплачених податків становить 15205 грн, який, як зазначив відповідач, розподіляється на утримання не лише самого відповідача, а й його дружини та неповнолітнього сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Враховуючи зазначені вище положення закону, беручи до уваги матеріальний та сімейний стан сторін, стан здоров`я позивача, а також те, що відповідач фактично не заперечував проти сплати аліментів на утримання позивача у розмірі 1000 грн щомісячно, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня проживання позивача аліменти у розмірі 1000 грн щомісячно.

При цьому наявність обставин, визначених ч. 1 ст. 204 СК України, які давали б підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримання позивача, суд під час даного судового розгляду не встановив.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 1000 грн, що становить 40% від заявленої суми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 40% судового збору у сумі 429,44 грн, а 60% судового збору у сумі 643,56 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 4, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 03.08.2023.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 44 копійки.

Судовий збір у сумі 643 (шістсот сорок три) гривні 56 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Сампара Надія Миронівна, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 24А, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 10.10.2023.