Провадження № 2/161/3382/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шпилевського І.

представника третьої особи Молодько Ж.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Волинська філія Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя" про стягнення середнього заробітку за період затримки у її виплаті, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, -

в с т а н о в и в :

02 серпня 2023 року ОСОБА_2 звернулась в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя", третя особа,якане заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Волинська філія Державного підприємства "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Діпромісто" імені Ю.М. Білоконя" про стягнення середнього заробітку за період затримки у її виплаті, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 19 травня 1986 року прийнята на посаду інженера в групу САПР Волинської філії ДП «Український науково-дослідний інститут ПМ «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя». З часу прийняття на роботу працювала на різних посадах, а з 01 серпня 2022 року була звільнена з посади начальника виробничо-технічного відділу за власним бажання у зв`язу з виходом на пенсію. Однак, при звільненні їй не було виплачено заробітну плату в розмірі 65447, 63 гривень. В добровільному порядку відповідач відмовляється виплатити їй належну заборгованість по заробітній платі. У зв`язку з невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати вона має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки у проведенні розрахунку за період з 1 серпня 2022 року по січень 2023 року включно за 184 календарних днів в розмірі 139 497,76 гривень, а також компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 13799,80 гривень.

У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідача на її користь 65447, 63 гривень заборгованості по заробітній платі, 139 497,76 гривень - середній заробіток за період затримки у виплаті заробітної плати та 13799,80 гривень компенсацію за втрату частини грошових доходів, а всього 218 745,19 грн.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 серпня 20203 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

24 серпня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову.

05 жовтня 2023 року від представника позивача адвоката Кобилинського А.О. надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій вказує, що після звернення до суду з позовом відповідачем було виплачено повністю заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим зменшуючи позовні вимоги, просить стягнути 139 497,76 гривень - середнього заробітку за період затримки у виплаті заробітної плати та 13799,80 гривень компенсації за втрату частини грошових доходів, а всього 153 297, 56 гривень.

В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.1.3,4.1 Положення про Волинську філію Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя, затвердженого наказом державного підприємства Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя від 12.09.2016 року № 55 зазначено, що філія не є юридичною особою. Філія є відокроемленим підрозділом Підприємства, яке має статус базової організації з науково-технічної діяльності у сферах будівництва, архітектури і містобудування (наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.05.2012 року № 190), а його діяльність сертифікована за Міжнародним стандартом ISO9001:2008.

Таким чином, належним відповідачем по даній справі є юридична особа, тобто ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя», саме воно несе відповідальність по заявлених вимогах.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 19 травня 1986 року прийнята на посаду інженера в групу САПР Волинської філії ДП «Український науково-дослідний інститут ПМ «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» згідно з наказом № 146-к від 19.05.1984 року (а.с.6).

На підставі наказу № 25-К/ від 01.08.2022 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади начальника виробничо-технічного відділу 01 серпня 2022 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України (а.с.7).

Згідно з витягом із штатного розпису по Волинській філії ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя, затвердженого наказом № 15 від 01.07.2022 року, посадовий оклад начальника Мотько Н.К. становить 16300 гривень (а.с.8).

Відповідно до довідки про розмір заборгованості ОСОБА_2 по Волинській філії ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» № 47/3-3 від 06.07.2023 року заборгованість із заробітної плати за період з липня 2021 року по серпень 2022 року становить 65447,63 гривень( а.с.9).

Також судом встановлено, що 16 серпня 2023 року відповідачем було перераховано позивачу суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 65 447,63 гривень.

Отже, судом встановлено, що порушення прав позивача щодо повного своєчасного розрахунку при звільненні мало місце з 02 серпня 2022 року (наступний день після звільнення) по 16 серпня 2023 року, (дата фактичного розрахунку).

Згідно із ст. 116 КЗпП України (в редакції статті на час виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України (в редакції, яка діяла на дату звільнення позивача, 30.06.2022р.) передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Отже, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Таким чином, враховуючи неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, за встановлених обставин цієї справи, суд доходить висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат, суд зменшує заявлену суму середнього заробітку за затримку розрахунку в користь позивачки з роботодавця до розміру 30000 гривень.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити.

З огляду на викладене, враховуючи період порушення прав позивачки щодо недоотримання нею належних до виплати сум, розмір недоотриманих коштів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що із відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 30 000 гривень.

Статтею першою Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею другою даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі, затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності" цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до наданого Волинською філією ДП «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя розрахунку суми компенації втрати частини грошових доходів, розмір компенсації, що підлягає виплаті ОСОБА_2 складає 13101, 42 гривень. Саме з даним розрахунком погоджується суд, призначаючи до стягнення суму компенсації.

Таким чином, суд вважає, що оскільки відповідачем були порушені права позивача, передбачені ст. 116 КЗпП України, а саме: своєчасна виплата заробітної плати, дане право підлягає захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати по заробітній платі в розмірі 30000 гривень та компенсацію за втрату частину грошових доходів в розмірі 13101, 42 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13,77,81,89,141, 200, 206, 263, 264,265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати в розмірі 30 000 ( тридцять тисяч) гривень та компенсацію за втрату частину грошових доходів в розмірі 13101 (тринадцять тисяч сто одна) гривень 42 копійки.

Стягнути Державного підприємства «Український науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М.Білоконя» в користь держави 1187 (одну тисячу сто вісімдесят одну) гривень 43 копійки судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повного тексту рішення 09 жовтня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М.Філюк