ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/84/23 Доповідач: Воронцова Л.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого (суддя доповідач) Воронцової Л.П.

судді : Пузанової Л.В.

Склярської І.В.

секретар Доброва К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визнання рішень недійсними, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що її батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в 1931 році отримали під забудову земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Право власності на будинок за рішенням суду визнано за батьком.

Після загибелі батька у 1944 році на війні, право власності на будинок успадкували мати ОСОБА_3 і діти : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 у рівних частках.

Їх будинок був старий, тому родина вирішила його перебудувати. Без згоди всіх співвласників їх мати ОСОБА_3 отримала рішення виконкому Херсонської ради депутатів трудящих від 27 березня 1958 року №295 про знесення старого будинку і надання земельної ділянки під будівництво. Про існування вказаного рішення їй, позивачці, відомо не було.

Вважає, що виконком Херсонської ради депутатів трудящих позбавив дітей спадщини, дозволивши знесення старого будинку і будівництво нового.

Після здачі будинку в експлуатацію, невідомо яким чином, його власниками стали мати ОСОБА_3 і брат ОСОБА_4 , хоча земельна ділянка йому під забудову не надавалася і він не був прописаний за вказаною адресою, натомість, отримав від взуттєвої фабрики, де працював, земельну ділянку за іншою адресою, що виключало можливість отримання останнім двох земельних ділянок.

Житловий будинок по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію актом від 13.08.1976 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 року № 327/17. В акті вказано, що співвласниками будинку є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , запис про брата в акті дописано.

Акцентує увагу, що спадкоємцями спірного будинку були всі діти загиблого батька у рівних частках, дозвіл забудовнику міська влада надала матері без дозволу інших співвласників, старий будинок не було знесено, а було реконструйовано усіма членами родини, міська рада не надала їй, як вихованці дитячого будинку житло, виходячи із того, що вона має власне житло, а навіть позбавила належного їй житла.

Позивач зазначає, що з дитинства вона зазнає значних моральних страждань від загибелі батька, які збільшилися захопленням її спадщини, яку вона нікому не дарувала, десятки років вона шукає справедливість.

Просила суд :

- відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок порушення її прав в сумі 650 000 грн,

-визнати рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13 серпня 1976 року №327/17 недійсним,

-визнати рішення виконкому Херсонської ради депутатів трудящих від 27 березня 1958 року недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги посилається на обставини, вказані у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Херсонської міської ради Зеленіна С.М. посилається на те, що про існування оскаржуваних рішень позивачці було відомо із 2008 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи відповідями компетентних органів на її запити, отриманням нею у 1989 році свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, що свідчить про сплив строку позовної давності звернення з позовом до суду, про що відповідач заявляв у відзиві на позов; також зазначає, що ОСОБА_1 обрано невірний спосіб захисту, оскільки вказаним рішенням не порушуються права позивачки, вона продовжує залишатися співвласником спірного домоволодіння, свідоцтва про право власності на відповідні частки у домоволодінні позивачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними, реальний поділ домоволодіння між співвласниками не проводився, Херсонська міська рада не приймала жодного із оскаржуваних рішень , не порушувала права позивачки та не завдавала їй моральної шкоди; позивачкою не зазначено, які саме її права порушені оскаржуваними рішеннями та чим підтверджується заподіяння їй моральних страждань. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Херсонської міської ради апеляційну скаргу не визнав з підстав, зазначених у відзиві на неї, позивач і представник виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради втретє не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Херсонської міської ради, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано належних і допустимих доказів неправомірності дій посадових осіб чи органів місцевого самоврядування під час прийняття оскаржуваних рішень та порушення права власності останньої, не встановлено порушення законодавства при прийнятті вказаних рішень, виходячи з чого дійшов висновку про відсутність вини відповідачів у спричиненні позивачці моральної шкоди, розмір якої позивачем не обґрунтовано.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на будівлю від 26.12.1949 року, посвідченого відділом Комунального господарства Виконкому Херсонської ради депутатів трудящих, виданого на підставі рішення нарсуду 6-ї ділянки м. Херсона від 06.12.1949 року будинок, розташований в АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 . (а.с. 11-14) .

Херсонським районним ( міським) військовим комісаром 26.10.1944 за №0643/561 направлено повідомлення ОСОБА_3 про загибель її чоловіка червоноармійця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

26 грудня 1957 року державним нотаріусом Херсонської нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину на майно будинок, розташований в АДРЕСА_3 ОСОБА_2 у рівних частках його дружині ОСОБА_3 і дітям: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 і малолітньому ОСОБА_7 (а.с.15).

Відповідно до архівної виписки №70 від 18.07.1973 року із рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради депутатів трудящих №295 від 27.03.1958 року (п.1) відведено земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва (п.4) ОСОБА_3 , дозволено будівництво нового житлового будинку зі знесенням старого будинку на своїй ділянці по АДРЕСА_3 .(а.с.7).

Згідно архівного витягу із рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 № 327/17 на підставі клопотання адміністрації, висновку управління головного архітектора від 08.07.76 №5/1-897 узаконено житловий будинок розміром 13,6 х 9,1 м, веранду 13,6 х 3,6 м, сарай 4,1 х5,1 м, збудовані на ділянці загального користування площею 1127 кв.м за гр. ОСОБА_4 і ОСОБА_3 (а.с.6).

21 березня 1989 року районний відділ комунального господарства виконавчого комітету Дніпровської районної Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів №58 від 10.03.1989 року видав ОСОБА_4 і ОСОБА_3 свідоцтво про право особистої власності на 63/100 частини домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 взамін свідоцтва про право власності на спадщину від 26.12.1957 на 1/3.(а.с.107).

20 жовтня 1989 року районним відділом комунального господарства виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дніпровської Ради народних депутатів №58 від 10 березня 1989 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право особистої власності на 2/100 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 , яке складається із трьох житлових будинків і літньої кухні, замість свідоцтва про право на спадщину від 26.12.1957року на .(а.с.188)

Довідкою Херсонплодовочгоспу ордена Леніна консервного комбінату від 10.03.1983 року №14/90 ОСОБА_1 перебувала у дитячому будинку у період з 11/11-49р. по 20/Х-55р.(а.с.114).

Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.10.2021, номер 278112001 право власності на 11/100 частин та на 1/100 частину у домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_4 ), загальною площею 131,3 , житловою 90,4 , який складається із житлових будинків А, Б, В, Е, сараїв Д,Л,М,О, підвалу, гаражу Г та самочинного будівництва Л, М, О, Л, а-1, Е, д., 2 поверх літ.Г належить ОСОБА_1 на підставі рішення Апеляційного суду Херсонської області 22ц-2738 від 03.08.2011 та свідоцтва про право власності від 11.03.1993 виданого Дніпровським виконкомом згідно рішення від 15.11.1991р. №217 (а.с.141-145).

Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового інтересу.

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Херсонської ради депутатів трудящих від 27.03.1958 року №295, позивач визначила відповідачами Херсонську міську раду та виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради.

За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Визначені позивачем відповідачі , оскарженого ОСОБА_1 рішення № 295 від 27.03.1958 року не приймали, тобто є неналежними відповідачами у даній справі.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Враховуючи визначений позивачкою склад учасників справи і той факт, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, а нормами процесуального права не передбачено право суду здійснення заміни відповідача на стадії апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог про визнання недійсним рішення виконкому Херсонської ради трудящих від 27.03.1958 року №295, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів відмови у задоволенні вказаних позовних вимог викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Щодо висновків суду в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 року № 327/17 колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19, пункт 98).

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 і обставин, якими вона обґрунтувала позовні вимоги вбачається, що оскарженим нею рішенням зменшено її частку у спірному домоволодінні, як спадковому майні, при цьому вимог до інших співвласників майна про визнання незаконними відповідних правоустановчих документів, визнання права власності у домоволодінні вона не заявляє.

За вказаних обставин слід дійти висновку, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту її прав, тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих № 295 від 13.08.1976 року слід відмовити у зв`язку з неефективним способом захисту свого права.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідними , тому оскільки у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, то і вказані вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст.367, 376, 381-384 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 вересня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції Верховного Суду.

Головуючий ___________________ Л.П.Воронцова

Судді : ___________________ Л.В.Пузанова

___________________ І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.