Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 707/755/23
Номер провадження2/711/1251/23
РІШЕННЯ
28 вересня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого-судді Демчика Р.В.,
при секретарі Кофановій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області до відповідача Головного управління ПФУ в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовує тим, що з 2009 року вона здобула право на тримання пенсії за віком. До липня 2014 року вона перебувала на обліку в УПФУ в Луганській області.
У зв`язку із набранням чинності постанови КМУ від 07.11.2014 №595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у м.Луганськ було припинено здійснення повноважень вказаним органом ПФУ, а також зупиненні до повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету ПФУ та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Внаслідок цього вона змушена була звернутись із заявою про виплату пенсії до іншого територіального органу ПФУ. З 01.08.2014 року по 30.09.2016 року вона отримувала пенсію в управління ПФУ в м.Сєвєродонецьк Луганської області. У 2016 році вона зареєструвала своє місце проживання за адресою АДРЕСА_1 та 29.11.2016 року звернулася до ГУПФУ в Черкаській області та відкрила на своє ім`я рахунок в ПАТ «Державний ощадний банк України» для нарахування та виплати пенсійного забезпечення. З 01.10.2016 року до вересня 2017 року ГУПФУ в Черкаській області здійснювалося нарахування та виплата їй пенсійного забезпечення, яке гарантовано державою. Також вказує, що у вересні 2017 року на картковий рахунок позивача не була зарахована щомісячна пенсія, в зв`язку з цим, вона звернулася з заявою до ГУПФУ в Черкаській області , на яку отримала відповідь, що виплата пенсій внутрішньо перепелиним особам здійснюється відповідно до постанови КМ України від 05.11.2014 року №637, але для підтвердження повинна бути довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, встановлена судовим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року у справі №580/3030/19.
На теперішній час, протягом трьох років, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06.11.2019 року, яке набрало законної сили 21.01.2020 року не виконано.
21.05.2020 року на адресу ВПВР УЗПВР у Черкаській області надійшло повідомлення з ГУ ПФУ в Черкаській області про те, що Управлінням проведено перерахунок пенсії позивач та буде здійснено виплату у відповідності до Постанови КМУ від 22.08.2018 №649.
Також, позивач зазначає, що 01.03.2021 року вона звернулася до ГУПФУ в Черкаській області із заявою про виконання рішення суду у справі №580/3030/19 від 06.11.2019 року та отримала відповідь, що «…рішенням судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, виплачується на умовах окремого порядку., визначеного Кабінетом Міністрів України. Отже виплату пенсії за період, зазначений у рішенні суду, буде здійснено з урахуванням вимог пункту 1 Постанови КМУ №637 після прийняття КМУ передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Наразі такий порядок КМУ не прийнято…».
Протиправними діями Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення її прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у неї негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій. Розмір моральної шкоди підтверджується тим, що завдана шкода спричинила у позивача негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, нервозність, дратівливість, порушення сну, побоювання про майбутній стан здоров`я, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з вказаним позовом.
20.03.2023 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області цивільну справу №707/755/23 передано на розгляд до Соснівського районного суду м.Черкаси.
17.04.2023 року ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси цивільну справу №707/755/23 передано на розгляд до Придніпровського районного суду м.Черкаси.
12.05.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
20.06.2023 року через систему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважають, що доводи позовної заяви про завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 420000.00 грн. не відповідають фактичним обставинам справи, засадам розумності, виваженості та справедливості. Вважають, що позивачем не надано доказів, які підтверджували, що їй дійсно була заподіяна шкода, саме внаслідок дій чи бездіяльності відповідача та розмір такої шкоди відповідає сумі, яку позивач просив стягнути на її користь в відповідача. Також позивачем не надаються докази, які підтверджували причинний зв`язок між шкодою та протиправними діями відповідача, отже, позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, а відтак не доведено і самого факту завдання відповідачем такої шкоди. Таким чином, позивачем не надано жодних допустимих, належних та достовірних доказів, що діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода у певному розмірі, виходячи з чого позовні вимоги ОСОБА_1 слід вважати необґрунтованими.
11.07.2023 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася.
Представник позивача адвокат Клименко В.М. в судове засідання не з`явився. Разом з тим, до початку розгляду справи по суті подав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області не з`явився. Причину неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та 30.12.2009 отримала пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 .
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період 01.09.2017 по 30.04.2019 в сумі 66710,55 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період 01.09.2017 по 30.04.2019 в сумі 66710,55 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 02.03.2020 року відкрито виконавче провадження №6141883 з виконання виконавчого листа №580/3030/19, виданого 28.02.2020 року Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01.09.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 66710,55 грн.

05.10.2020 року за №11085 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

05.10.2020 року постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) закінчене виконавче провадження №6141883 з виконання виконавчого листа №580/3030/19, виданого 28.02.2020 року Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 01.09.2017 року по 30.04.2019 року в сумі 66710,55 грн.

30.03.2021 року за №2760 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Листом №1684-1525/Б-03/8-2300/21 23.03.2021 року ГУ ПФ України в Черкаській області повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно із пунктом 1 постанови КМУ «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 року №637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює письмові виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. Таким чином, рішення судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити виплату пенсій внутрішньо переміщеним особам за минули період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ.

Отже, виплату пенсії за період, зазначений у рішенні суду, буде здійснено з урахуванням вимог пункту 1 Постанови КМ №637 після прийняття Кабінетом міністрів України передбаченого вказаною нормою окремого порядку. Наразі такий порядок Кабінетом міністрів України не прийнято.

Так, відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

В даному випадку, протиправність бездіяльності відповідача встановлена рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 у справі №580/3030/19, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.

Таким чином, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних втратах і стражданнях внаслідок обмеження її соціальних прав, чим були порушені нормальні життєві зв`язку, оскільки для поновлення своїх прав позивач змушений був звертатись до суду.

Враховуючи викладене, вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наявності підстав для відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 420000 грн. є завищеним та не в повній мірі відповідає характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суті спірних правовідносин та засадам розумності, виваженості та справедливості.

Суд виходить з того, що встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), але й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення звичайного для даної людини способу життя.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення.

Тому, з урахуванням фактичних обставин справи, суд з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також принципу пропорційності вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача підлягають до задоволення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору, проте сума судового збору, що підлягала сплаті при подачі даного позову становила 1073,60 грн., які, у випадку задоволення позову, підлягали стягненню із відповідача на користь держави.

Проте, позов судом задоволено частково, а саме на 1.19%, тому сума судового збору, яка підлягала стягненню із відповідача на користь держави становить 12.77 грн.

На підставі наведеного, ст.ст. ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь держави судовий збір в розмірі 12,77 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р. В. Демчик