ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/139/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2023 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі судді Гусак О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Василишиним Костянтином Вікторовичем, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

адвокат Василишин К.В., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд із завою про забезпечення позову, посилаючись на те, що 28 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договорі позики у формі розписки у розмірі 30 000 доларів США, який останній зобов`язувався повернути до 31 грудня 2011 року. У серпні 2023 року позивач звернувся до відповідача з претензією про повернення невиплаченої частини заборгованості, однак відповіді від відповідача не отримав.

Заявник вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ухиляння від майбутнього виконання рішення суду в цій справі, відповідач може відчужити на користь інших осіб нерухоме майно, що ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду та відновлення порушених прав та інтересів заявника.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, указав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Таким чином, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі, зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 26 255 доларів США, що становить 960 108, 95 грн.

Таким чином, предметом позову, є не майно, а стягнення заборгованості за борговою розпискою від 15 серпня 2011 року.

23 серпня 2023 року року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним 15 серпня 2011 року, у формі розписки.

Оскільки між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості просив накласти заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження чи обтяження майна, а саме: - земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,5703 га, кадастровий номер :04:005:0009; - земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0885 га, кадастровий номер :03:002:0015; - земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,0695 га, кадастровий номер :03:005:0002; - земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,2665 га, кадастровий номер :04:005:0029; - земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,114 га, кадастровий номер :01:006:0216; - земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд(присадибної ділянки) площею 0,25 га, кадастровий номер :01:023:0010; - житлового будинку реєстраційний номер 060, за адресою: АДРЕСА_1 ; - 1/3 частини 3-х кімнатної квартири, заг. площею 75,7 кв.м., жит.площею 42 кв.м., реєстраційний номер 000, за адресою: АДРЕСА_2 .

У заяві про забезпечення позову позивач не наводить даних про відсутність у відповідача ОСОБА_2 офіційного джерела доходу.

Переконливих доказів ймовірності відчуження майна на користь інших осіб чи здійснення інших дій, що значно зменшить вартість майна, заявником суду не надано, а тому не є обґрунтованими для забезпечення позову та не підтвердженими доказами наявність фактичних обставин, за яких існує ризик відчуження майна.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову - вона ґрунтується лише на особистому припущені позивача щодо унеможливлення виконання рішення суду. При цьому, позивачем не подано жодних доказів в обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову, в той час як відповідно до вимог законодавства обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Посилання позивача на невиконання боржником умов договору, як на підставу для задоволення заяви про забезпечення позову, не може бути прийнято до уваги, оскільки беззаперечно не свідчить про невиконання відповідачем рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснення судом, зокрема, з урахуванням співмірності та співвідношенням прав (інтересів), про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (Висновок Верховного Суду у постанові від 7 червня 2022 року у справі №127/25378/21).

Заявник вказав нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 та яке просить заборонити відчужувати, але не надав інформації про майновий стан відповідача. Відсутність цих відомостей унеможливлює вирішення питання щодо забезпечення позову з додержанням принципу співмірності позовних вимог.

Отже, з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність заходу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, а також оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду, суд уважає, що позивачем, заявлено недостатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову.

Посилання позивача на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі 607/10456/22 є безпідставними, оскільки висновки, викладені в цій постанові, не стосуються правових відносин за договором позики.

Разом з тим, суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

При цьому, сам факт існування спору між сторонами не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 поданої в його інтересах адвокатом Василишиним Костянтином Вікторовичем про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: