Номер провадження: 22-ц/813/4840/23
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Гуденка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Пейчева Сніжана Дмитрівна,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило найменування на Акціонерне товариство "Сенс Банк" про захист прав споживачів

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив суд визнати дії відповідача щодо відмови у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором № 692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року та кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року неправомірними та зобов`язати останнього провести реструктуризацію за кредитним договором № 692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року та кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що 02 грудня 2005 року між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 2005/08/1022, згідно із яким він отримав 63 800 дол. США на споживчі цілі, після чого, між сторонами було укладено три додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами укладено договір іпотеки від 16. січня 2007 року, предметом якої є нерухоме майно - п`ятикімнатна квартира, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також укладено договір кредиту № 692/Ф03.14/024, відповідно до умов якого позивач отримав 45 000 дол. США на споживчі цілі, після чого ними укладено три додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року укладено договір іпотеки від 16 січня 2007 року, предметом якої є нерухоме майно - п`ятикімнатна квартира, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що у зв`язку із набранням законної сили 23 квітня 2021 року ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ, яким, зокрема, було внесено зміни до ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань позичальника за договором про споживчий кредит, 14 липня 2021 року він звернувся із заявою про проведення реструктуризації, у проведенні якої відповідач відмовив листом від 26 серпня 2021 року, з підстав невідповідності вимогам закону поданої позивачем заяви, що останній вважає незаконним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Пейчева С.Д. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини, якими обґрунтовується позов, а також норми права, що регулюють спірні правовідносини сторін, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, вирішити питання стосовно судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі встановлених обставин, допустивши припущення про неподання заяви. Скаржник також зауважує, що за обома кредитними договорами майновий поручитель відсутній, а передане у іпотеку майно належить позивачу на праві власності. Скаржник також зазначає, що долучив до направленої Банку заяви довідку про доходи своєї дружини, яка є поручителем за кредитним договором №2005/08/1022, попри протилежні твердження Банку.

Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення скаржника та представника відповідача за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не доведено підстави позову, зокрема, факту його звернення до відповідача саме із тією заявою, копію якої ним долучено до позову, як і того, що відповідачу були фактично направлені перелічені у такій заяві додатки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

23 квітня 2021 року набрав чинності ЗУ № 1381-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті".

За змістом положень ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Згідно п.п. 4 ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;найменування кредитодавця (повне або скорочене);інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 02 грудня 2005 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого на час апеляційного перегляду справи є АТ "Сенс Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2005/08/1022, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 800,00 дол. США, зі сплатою 13% процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 30 листопада 2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, 02 грудня 2005 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року, наступне нерухоме майно: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 16 січня 2007 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №692/Ф03.14/024, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 49 480,49 дол. США, зі сплатою 49 % процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 15 січня 2027 року.

У подальшому, були укладені додаткові угоди до кредитного договору №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року, 16 січня 2007 року між АКБ соціального розвитку «УкрСоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №692/Ф03.14/024 від 16 січня 2007 року, наступне нерухоме майно: п`ятикімнатну квартиру, загальною площею 97,8 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - АТ «Альфа-Банк» є правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк».

28 липня 2021 року АТ «Альфа-Банк» отримано заяву ОСОБА_1 про проведення реструктуризації кредитної заборгованості за кредитним договором №2005/08/1022 від 02 грудня 2005 року згідно умов, передбачених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 23 квітня 2021 року.

Листом АТ «Альфа-Банк» від 26 серпня 2021 року відмовлено у проведенні реструктуризації за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 з тих підстав, що подана останнім заява не відповідає вимогам ЗУ«Про споживче кредитування», а саме документи, що необхідні у відповідності до Закону подано не в повному обсязі, тому на підставі п.п. 4 п. 7, зобов`язання за кредитним договором не підлягають реструктуризації, зокрема, ОСОБА_1 до заяви не долучено довідки про доходи позичальника, майнового поручителя членів їх сімей за останні 6 місяців або декларація фізичної особи підприємця за останні квартали; розширеної інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї позичальника та майнового поручителя.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції фактично вийшов за межі встановлених обставин, допустивши припущення про неподання заяви, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються оскаржуваним рішенням, з мотивувальної частини якого убачається, що суд першої інстанції оцінивши, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, надані позивачем докази дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 обставин щодо його звернення до відповідача саме із тією заявою, яку ним долучено до позову, як і того, що відповідачу були фактично направлені перелічені у такій заяві додатки.

Апеляційний суд погоджується із таким висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а фактичні підстави позову юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивач, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, посилаючись на направлення відповідачу заяви, яка відповідала вимогам п.п. 4 ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про споживче кредитування», позивач повинен був довести ці обставини, разом з тим, як слушно зазначено судом першої інстанції ОСОБА_1 не надано доказів отримання відповідачем саме цієї заяви від 14 листопада 2021 року, яку позивач надав до суду.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що навіть у додатках наданої позивачем до суду заяви, ОСОБА_1 зазначає лише один витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у той час, як п.п. 4 ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЗУ «Про споживче кредитування» вимагає від заявника надання банку розширеної інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Також, апеляційний суд звертає увагу на суперечливість посилань скаржника щодо відсутності за укладеними між ним та банком майнових поручителів та його подальших посилань на те, що його дружина виступала поручителем за кредитним договором № 2005/08/1022.

Водночас апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Інші доводи апеляційної скарги позивача за своїм змістом зводяться до обґрунтування підстав поданого позову, суб`єктивного тлумачення норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова