КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/13117/13-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/2843/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Величко Т.О., у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про визначення конкретного порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вказували, що вони та відповідачка ОСОБА_6 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 на праві часткової власності. А саме, ОСОБА_4 належить 49/200 частини, ОСОБА_2 - 77/200 частини та 37/100 (або 74/200) частини належать ОСОБА_6 . Спірне будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці, площею 0,052 га.

Між батьком позивачів та відповідачкою, яка є тіткою позивачам існував порядок користування будинковолодінням та земельною ділянкою, однак в подальшому між позивачами та відповідачкою виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просили визначити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 120 кв.м для обслуговування житлового будинку, що межує із земельною ділянкою відповідачки, залишивши земельну ділянку 12 м довжиною та 2,4 м шириною в спільному користуванні; позивачу ОСОБА_4 виділити 134 кв.м, яка межує із використовуваною ОСОБА_2 земельною ділянкою (т. 1 а.с. 2-4, т. 2 а.с. 175-177).

У вересні 2013 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов, у якому просила визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши їй 192 кв.м, ОСОБА_2 - 200,3 кв.м, а ОСОБА_4 - 127,4 кв.м без виділення ОСОБА_6 земельної ділянки у спільне користування з відповідачами за зустрічним позовом.

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 подала заперечення на позовну заяву, в яких просила у задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити (т. 1 а.с. 48-51).

25 травня 2015 року відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 померла, за заповітом від 13 жовтня 2011 року належну на праві власності частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та відповідну земельну ділянку заповіла ОСОБА_1 .

У зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ухвалою Святошинського районного суду міста Київ від 18 грудня 2015 року замінено її на правонаступника ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 55).

Правонаступник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , подала до суду заяву про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, та просила:

- поділити в натурі будинок та надвірні будівлі по АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі частку із майна, що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , яка відповідає 37/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності належні ОСОБА_2 , яка відповідає 77/200 частини домоволодіння;

- виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності належні ОСОБА_4 49/200 частини домоволодіння;

- встановити порядок володіння та користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 таким чином, згідно з яким кожний співвласник житлового будинку володіє та користується тільки тією часткою горища, яка знаходиться у межах його виділених в натурі кімнат;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити частину горища над кімнатою 4-3;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1 ;

- встановити конкретний порядок володіння та користування земельною ділянкою, площею 0,052 га (кадастровий номер :75:025:0011), на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 та виділити в натурі 37/100 часток земельної ділянки, загальною площею 0,052 га, кадастровий номер :75:025:0011 по АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , з урахуванням розташованих комунікацій з накладанням земельного сервітуту та позначений точками 1-2-3-16-15-14-13012-11-10-9-8-7. Частина земельної ділянки, площею 192,4 кв.м обмежена лініями поділу: від точки «2», яка розташована по вулиці Гостомельській лінія поділу проходить по фасаду земельної ділянки до точки «З»; від точки «З» через точку «16» лінія поділу проходить до точки «15»; від точки «15» по лінії розподілу будинку через точки «14», «13», в точку «12»; від точки «12» через точку «11» лінія поділу проходить в точку «10»; від точки «10» лінія поділу у вигляді ломаної через точки «9», «8», «7» проходить в точку «1»; від точки «1» лінія поділу довжиною 28,54 м проходить по межі земельної ділянки в точку «2»; встановити земельний сервітут, площею 9 кв. м для обслуговування та експлуатації газопроводу позначений цифрами 22-3-16-15-17-1-19-20-21. Проміри між точками: від 22 до 3 - 5,67 м; від 3 до 16 - 3,30 м; від 16 до 15-1,09 м; від 15 до 17-0,57 м; від 17 до 18 - 3,14 м; від 18 до 19 - 1,25 м; від 19 до 20 - 0,26 м; від 20 до 21 - 3,35 м; від 21 до 22 - 0,88 м. Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 судові витрати (т. 1 а.с. 34-37, 76-80, т. 2 а.с. 183-186).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Київ від 18 січня 2019 року (протокольною) залучено третіми особами за основним та зустрічним позовом, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 200).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т. 2 а.с. 241-245).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 30 вересня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати частково в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог (т. 3 а.с. 1-8).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначала, що в частині відмови у задоволені зустрічного позову рішення суду є таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, тобто незаконним, необґрунтованим, а отже таким, що підлягає скасуванню.

Вказувала, що враховуючи визнання позовних вимог в частині поділу в натурі житлового будинку відповідачами за зустрічним позовом, судом безпідставно було відмовлено у задоволені указаних вимог, оскільки не існує не тільки технічна можливість поділу житлового будинку в натурі, але він вже фактично поділений і має окремі входи, а позовні вимоги були визнані відповідачами за зустрічним позовом.

Вважала помилковою позицію суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не є власником спадкового майна, оскільки свідоцтва про спадщину не отримувала. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, суд першої інстанції залучаючи до участі у справі правонаступника померлого відповідача, вже вирішив питання про належність такої особи, як відповідача за основним позовом.

У даній справі за ухвалою суду першої інстанції було призначено судову земельно-технічну експертизу, за результатами якої надано висновок експерта №13675/16-41 від 30 січня 2018 року про можливість виділу в натурі 37/100 часток земельної ділянки. Позивач за зустрічним позовом обрала для себе один варіант, який найменш обтяжливий для всіх сторін і який дозволяє, щоб під вікнами останньої не було проходу сторонніх осіб.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року в частині мотивів відмови у задоволені первісного та зустрічного позову змінено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т. 3 а.с. 50-62).

Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 залучено ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 145-146).

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (т. 3 а.с. 171-173).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с.174-179).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 жовтня 2021 року дану справу було призначено головуючому судді Коцюрба О.П., судді, які входять до складу колегії: Білич І.М., Слюсар Т.А. (т. 3 а.с. 182).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 1130/06.1-01/23 від 07 червня 2023 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Коцюрбою О.П. розгляд судової справи № 759/13117/13-ц (22-ц/824/2843/2023) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 3 а.с. 241).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, причини неявки не повідомили про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази, що підтверджується наступним.

Так, справа після повернення з Верховного Суду перебувала в провадженні апеляційного суду з 18 жовтня 2021 року, судове засідання було призначено на 25 листопада 2021 року, про час та місце розгляду справи сторони були сповіщені встановленим порядком. Представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника апелянта (т. 3 а.с. 183-191, 201-203).

25 листопада 2021 року у справі було оголошено перерву до 24 лютого 2022 року, розгляд справи було знято у зв`язку з початком воєнних дій та призначено на 05 липня 2022 року (т. 3 а.с. 204-218).

05 липня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та її представника. Розгляд справи призначеної на 05 липня 2022 року було відкладено на 04 жовтня 2022 року, сторони сповіщено встановленим порядком (т. 3 а.с. 219-227).

04 жовтня 2022 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. надійшло клопотання про призначення у справі судово-будівельної експертизи, та проханням провести розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та її представника (т. 3 а.с. 228-230).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. було задоволено, призначено по справі судово-будівельну експертизу, проведення якої доручено Київському НДІСЕ МЮ України, зупинено провадження у справі (т. 3 а.с. 232-239).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_10 у відставку (т. 3 а.с. 242).

12 червня 2023 року судом направлено до експертної установи запит щодо проведення експертизи (т. 3 а.с. 243-244).

22 червня 2023 року зазначена справа отримана Київським апеляційним судом та 23 червня 2023 року передана судді-доповідачу із супровідним листом директора Київського НДІСЕ МЮ України - Рувіна О. від 22 червня 2023 року № 8557/9890-4-23/42 за змістом якого повідомлено про невиконання заявником ОСОБА_1 вимог листа експертної установи від 02 грудня 2022 року 3 9241/11939-4-22/43 та не оплату виставленого заявнику рахунку про проведення експертизи у період з грудня 2022 року до 22 червня 2023 року (т. 3 а.с. 245, матеріли справи-замінника а.с. 77-80).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року справу прийнято до свого провадження колегією суддів у складі Левенця Б.Б., Борисової О.В., Ратнікової В.М., поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 13 вересня 2023 року (т. 3 а.с. 246).

Повідомлення ОСОБА_1 та її представника - адвоката Басараб Н.В., правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - адвоката Лупол І.В. про розгляд справи апеляційним судом 13 вересня 2023 року повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Правонаступник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були сповіщені на зазначені ними адреси про що свідчать відмітки працівників пошти про вручення адресатам поштових відправлень (т. 3 а.с. 247 т. 4 а.с. 1-13).

Поряд з цим, розгляд справи, призначеної на 13 вересня 2023 року був відкладений на 12 жовтня 2023 року із метою забезпечення судом апеляційної інстанції права учасників справи взяти участь в апеляційному розгляді справи, повторно сповіщено учасників справи про розгляд справи апеляційним судом. Повідомлення апелянта ОСОБА_1 , правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 , ОСОБА_5 - адвоката Лупол І.В. повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим апелянт ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Басараб Н.В. врученням повідомлення 19 вересня 2023 року про розгляд справи 12 жовтня 2023 року, тобто завчасно, про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення адресату особисто під розписку поштового відправлення. Правонаступник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були сповіщені на зазначені ними адреси про що свідчать відмітки працівників пошти про вручення адресатам поштових відправлень (т. 4 а.с. 14-27).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 3 а.с.174-179).

Згідно з ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вказане, апеляційний суд переглядає рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , є правонаступником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 , але у спосіб передбачений законом не набула права власності на спадкове майно, а тому у неї відсутні права щодо розпорядження, користування, володіння таким майном, та проведення будь-яких дій щодо цього майна, при наявності ще двох спадкоємців, які подали заяви про прийняття спадкового майна, які залучені третіми особами: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Колегія суддів не погодилася з таким висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що право часткової власності на спірне будинковолодіння зареєстровано за ОСОБА_2 у загальному розмірі 77/200 частини на підставі договору дарування від 14 січня 2000 року, договору дарування від 16 червня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2005 року; за ОСОБА_4 у розмірі 49/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2005 року; та за ОСОБА_6 у розмірі 37/100 частини на підставі свідоцтва про право власності від 21 грудня 1999 року № 1777 (т. 1 а.с. 22-25).

Рішенням Київської міської ради ІІІ сесії VI скликання від 28 травня 2009 року № 599/1655 були внесені зміни та доповнення у додатку до рішення Київської міської ради від 21 жовтня 2004 року № 610/2020 «Про приватизацію земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд» у сто вісімдесятій позиції у п`ятій графі слова « ОСОБА_11 » замінено словами « ОСОБА_4 », а сьому графу викладено в такій редакції «37/00 від 0,052 77/200 від 0,052 та 49/200 від 0, 052» (т. 1 а.с. 20-21).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 листопада 2013 року індексний номер 13227377 земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,052 га у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на праві приватної власності у розмірі 37/100 частки (т. 1 а.с. 40).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка за життя склала заповіт від 13 жовтня 2011 року, за яким заповіла всю частину будинку з прибудинковими спорудами (домоволодіння) належні їй на праві приватної власності, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а також відповідну земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене домоволодіння, ОСОБА_1 . Обставин стосовно визнання заповіту недійсним або відмови спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не встановлено. Із матеріалів спадкової справи №3/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , розпочатої 24 листопада 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулась 24 листопада 2015 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лисань С.С. із заявою про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 58-82).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтею 1223 ЦК передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 документально підтверджено наявність померлій 37/100 частин будинковолодіння та земельної ділянки, до спадкоємиці за заповітом ОСОБА_1 перейшли відповідні права на указане в заповіті майно з часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищезазначене, висновок суду про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що ОСОБА_1 не набула права власності на спадкове майно є помилковим.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частинами другою-третьою статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майно, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Статтями 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом.

Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

З урахуванням заяви про збільшення розміру зустрічних позовних вимог правонаступник ОСОБА_6 - ОСОБА_1 просила:

- поділити в натурі будинок та надвірні будівлі по АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі частку із майна, що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 , яка відповідає 37/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 ;

- виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності належні ОСОБА_2 , яка відповідає 77/200 частини домоволодіння;

- виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності належні ОСОБА_4 49/200 частини домоволодіння;

- встановити порядок володіння та користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 таким чином, згідно з яким кожний співвласник житлового будинку володіє та користується тільки тією часткою горища, яка знаходиться у межах його виділених в натурі кімнат;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити частину горища над кімнатою 4-3;

- припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на будинок АДРЕСА_1 ;

- встановити конкретний порядок володіння та користування земельною ділянкою, площею 0,052 га (кадастровий номер :75:025:0011), на якій розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 та виділити в натурі 37/100 часток земельної ділянки, загальною площею 0,052 га, кадастровий номер :75:025:0011 по АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_6 , спадкоємцем якої є ОСОБА_1 , з урахуванням розташованих комунікацій з накладанням земельного сервітуту та позначений точками 1-2-3-16-15-14-13012-11-10-9-8-7. Частина земельної ділянки, площею 192,4 кв.м обмежена лініями поділу: від точки «2», яка розташована по вулиці Гостомельській лінія поділу проходить по фасаду земельної ділянки до точки «З»; від точки «З» через точку «16» лінія поділу проходить до точки «15»; від точки «15» по лінії розподілу будинку через точки «14», «13», в точку «12»; від точки «12» через точку «11» лінія поділу проходить в точку «10»; від точки «10» лінія поділу у вигляді ломаної через точки «9», «8», «7» проходить в точку «1»; від точки «1» лінія поділу довжиною 28,54 м проходить по межі земельної ділянки в точку «2»; встановити земельний сервітут, площею 9 кв. м для обслуговування та експлуатації газопроводу позначений цифрами 22-3-16-15-17-1-19-20-21. Проміри між точками: від 22 до 3 - 5,67 м; від 3 до 16 - 3,30 м; від 16 до 15-1,09 м; від 15 до 17-0,57 м; від 17 до 18 - 3,14 м; від 18 до 19 - 1,25 м; від 19 до 20 - 0,26 м; від 20 до 21 - 3,35 м; від 21 до 22 - 0,88 м. (т. 1 а.с. 34-37, 76-80, т. 2 а.с. 183-186).

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції по справі було проведено судові будівельно-технічні експертизи, на вирішення яких було поставлено питання щодо виділення земельної ділянки.

За результатами проведеної судової комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи у висновку № 2368/14-41/2369/14-43 від 09 липня 2014 року експертами КНДІСЕ запропоновано три варіанти порядку (володіння) користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 , площею 520 кв.м (т. 1 а.с. 166-180).

Згідно висновку експерта КНДІСЕ № 13675/16-41 від 30 січня 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи було запропоновано варіанти виділу в натурі спірної земельної ділянки (т. 2 а.с. 154-169).

Аналіз проведених судових будівельно-технічних експертиз свідчить про те, що питання щодо поділу в натурі нерухомого майна, яким є спірний будинок, на розгляд експертам не ставилося.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

04 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Басараб Н.В. направила до суду клопотання про призначення у справі судово-будівельної експертизи (т. 3 а.с. 229-230).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. та призначено у справі судово-будівельну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи є технічна можливість виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , 37/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку під літерою «А», згідно з технічним паспортом на будівлі: квартиру під № 2 , загальною площею 33,8 кв.м., яка складається з наступних приміщень: житлова кімната 2-4, площею 9,6 кв.м., житлова кімната 2-3, площею 11,8 кв.м., санвузол 2-2 площею 3,4 кв.м. та кухня 2-1, площею 9,0 кв.м.; квартиру під № 4 , загальною площею 27,0 кв.м., яка складається з наступних приміщень: житлова кімната 4-3, площею 14,0 кв.м., кімната 4-2, площею 9,9 кв.м. та коридор 4-1 площею 3,1 кв.м., а також надвірні будівлі - погріб з шийкою під літерою «Ж», площею 9,6 кв.м., вбиральня під літерою «Е», площею 1,2 кв.м. та споруда - паркан з металевою хвірткою, сумісною довжиною 9,15 м., який відділяє приміщення квартири № 2 та квартири АДРЕСА_3 ?

2. Чи є технічна можливість виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, належні померлій ОСОБА_2 , 77/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку під літерою «А», згідно з технічним паспортом на будівлі: квартиру № 3 , загальною площею 53,7 кв.м., яка складається з наступних приміщень: житлова кімната 3-4, площею 12,1 кв.м.; житлова кімната 3-3, площею 10,1 кв.м.; ванна кімната 3-2, площею 3,3 кв.м.; кухня 3-1, площею 6,1 кв.м.; передпокій 3-5 площею 7,1 кв.м.; сходи 3-6 площею 1,4 кв.м.; допоміжна 3-7 площею 4,3 кв.м. та житлова кімната 3-8 площею 9,3 кв.м., а також надвірні будівлі - сарай під літерою «Б» площею 14,1 кв.м.; сарай під літерою «Г» площею 4,9 кв.м.; погріб з шийкою під літерою «З» площею 9,4 кв.м.; та вбиральня під літерою «Д» площею 1,2 кв.м. ?

3. Чи є технічна можливість виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності, належні ОСОБА_4 49/200 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: в житловому будинку під літерою «А», згідно з технічним паспортом на будівлі: квартиру № 1 , загальною площею 34,1 кв.м., яка складається з наступних приміщень: житлова кімната 1-5 площею 16,1 кв.м.; кухня 1-4 площею 8,1 кв.м., коридор 1-3 площею 4,6 кв.м., санвузол 1-2 площею 2,5 кв.м. та коридор 1-1 площею 2,8 кв.м., а також надвірні будівлі - сарай під літерою «В» площею 8,7 кв.м., сарай під літерою «І» площею 6,5 кв.м., сарай під літерою «К» площею 1,7 кв.м. та вбиральня під літерою «Л» площею 3,5 кв.м.

Встановити порядок володіння та користування горищем житлового будинку АДРЕСА_1 , таким чином: кожний співвласник житлового будинку володіє та користується тільки тією часткою горища, яка знаходяться у межах його виділених в натурі кімнат.

4. Якщо є технічна можливість виділу (поділу) житлового будинку, то чи відповідають відокремлені частини будинку, розміру часток співвласників у праві власності?

Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) (т. 3 а.с. 232-239).

Таким чином, суд апеляційної інстанції на виконання положень ч. 4 ст. 263, ч. 1 ст. 417 ЦПК України, усунув недоліки судового розгляду, виконавши вказівки, які містяться в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у цій справі та призначив за клопотанням представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Басараб Н.В. судово-будівельну експертизу у цій справі, поставивши на вирішення судового експерта (експертів) Київського НДІСЕ МЮ України питання, які стосуються предмету доказування у цій справі, зокрема, можливість виділу (поділу) житлового будинку із виділенням в натурі часток із майна, що є у спільній частковій власності сторін по справі.

Факт направлення державною експертною установою Гуровій Н.М., як особі, яка заявила клопотання про призначення експертизи, підтверджується наявними у справі доказами (т. 3 а.с. 245, матеріли справи-замінника а.с. 77-80).

Однак, оплата за проведення експертизи не виконана, тому 22 червня 2023 року до Київського апеляційного суду повернулися матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, експертиза залишилась без виконання (т. 3 а.с. 245).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, « Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами першою і другою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/10620/17 (провадження № 61-38101св18).

Отже, ЦПК України не містить норм щодо права суду без клопотання учасника справи призначити експертизу та (або) проводити оплату призначеної судом експертизи, в справі що розглядається.

Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 не доведено належними і допустимими доказами у цій справі можливість виділу (поділу) житлового будинку із виділенням в натурі часток із майна вказаного будинку та розмір земельної ділянки кожному з співвласників в разі виділу часток житлового будинку в натурі, що є у спільній частковій власності сторін по справі, яка зайнята жилим будинком і яка є необхідною для його обслуговування.

З огляду на вищезазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення районного суду в оскаржуваній частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 підлягає зміні із викладенням мотивів такої відмови з вищенаведених підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 липня 2019 року змінити в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визначення конкретного порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 жовтня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова