ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1246/22 Головуючий суддя І інстанції Янцовська Т. М.
Провадження № 22-ц/818/1006/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальований Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року в складі судді Янцовської Т.М. у справі 646/1246/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківгаз» про визнання дій неправомірними, відновлення газопостачання та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій відповідача, пов`язаними з відключенням газопостачання та ненаправлення пропозицій про укладення договору про розподіл природного газу та письмового проекту самого договору. Просить зобов`язати відповідача відновити газопостачання домоволодіння, направити пропозиції про укладення договору про розподіл природного газу та письмовий проект договору, стягнути з відповідача моральну шкоду - 280000 гривень.

Позов мотивовано тим, що 07.12.2020 р. відповідачем в односторонньому порядку відрізано домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 від системи газопостачання начебто через відсутність договору розподілу природного газу.

16.03.2021 р. відповідач повідомив, що з позивачем не може бути укладено договір на розподіл природного газу, так як він не надав підтверджувальних документів власності домоволодіння. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди, а саме заподіяна шкода його здоров`ю, яка полягає у перенесених психологічних нервувань і душевних страждань, він неодноразово звертався за лікарською допомогою, перебував на амбулаторному лікуванні.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги є безпідставними. АТ«Харківгаз» є газорозподільним підприємством, що здійснює розподіл природного газу на підставі та умовах договору розподілу природного газу. Відповідно до акту про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача від 07.12.2020, житловий будинок (об`єкт споживача) адресою АДРЕСА_1 було відключено від газопостачання в присутності самого споживача ОСОБА_2 .

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Відповідно до п. 6 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС якщо в результаті реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта та/або зміни форми власності чи власника цього об`єкта є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору розподілу природного газу з новим власником, споживач (замовник) повинен самостійно звернутися до Оператора ГРМ з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору розподілу природного газу.

У AT «Харківгаз» відсутні відомості щодо зміни права власності або користування на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Жодних прав позивача AT «Харківгаз» не порушувало, а діяло відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 05 квітня 2023 року 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, новим рішенням задовольнити його позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що через бездіяльність відповідача у ненаправленні на його адресу, починаючи з 2020 року коли відповідачем почали надаватися послуги з розподілу природного газу за його домоволодінням, своїх пропозицій про укладення договору розподілу природного газу і його письмового проекту, не було укладено договору до 07.12.2020.

Вказує, що законом про ЖКП визначено чіткий порядок укладання договорів про надання комунальних послуг, і якою передбачено надання споживачем виконавцю комунальної послуги копій своїх документів про право власності чи користування домоволодінням до того, як виконавець комунальної послуги направить споживачу свої пропозиції про укладення договору розподілу природного газу і його письмовий проект, а за таких обставин слідує що умови відповідача, за якими він згоден був направити йому свої пропозиції про укладення договору розподілу природного газу і його письмовий проект, а саме надання йому копій документів, якими визначається право власності чи користування до того, як ним буде направлено йому свої пропозиції про укладення договору і його письмовий проект не відповідає положенням ст.13 ч.4 п.п.1-3 Закону про ЖКП.

Зазначає, що лише після укладення договору виконавець комунальної послуги може отримати від споживача всю необхідну інформацію про зміну власника житла та фактичної кількості осіб, які постійно проживають у домоволодінні споживача.

Вказує що не було жодної оцінки вказаного у зауваженнях і вище про безпідставність посилань представника відповідача лише на положення КГС, невідповідність порядку укладення договорів за КГС положенням ст.14 ч.4 а.а.1-4 Закону про ЖКП, необхідністю керуватися у зв`язку з цим положеннями останнього виходячи з вищенаведених приписів ч.2 п.1 Закону про ЖКП та положень ст.10 ч.7 ЦПК.

Зауважує, що висновку суду ґрунтуються виключно на припущенням, чим грубо порушення положення ст.81 ч.6 УПК та роз`яснення п.11 ППВСУ, а тому не відповідають дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Харківгаз» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що судом було досліджено доказі подані позивачем на підтвердження позовних вимог, в зв`язку з чим останній правомірно посилається на те, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування позову.

Вказує, що у АТ «Харківгаз» відсутні відомості щодо зміни права власності або користування на зазначене домоволодіння. За адресою домоволодіння позивача договір на розподіл природного газу укладений з іншою особою.

Зазначає, що позивачем не було доведено наявність моральної шкоди та причинний зв`язок.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності наведених позивачем підстав свого позову про те, що причиною припинення 07.12.2020 р. припинення відповідачем в односторонньому порядку постачання газу до квартири, де мешкає позивач, була відсутність договору розподілу природного газу. Такі доводи його позову є необґрунтованим та спростовується актом АТ «Харківгаз» від 07.12.2020 р., відповідно до якого припинено газопостачання на об`єкт споживача у присутності споживача газу ОСОБА_3 відбулося у зв`язку з порушенням споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації.

У зв`язку з недоведеності таких порушень прав позивача як споживача природного газу суд не знайшов підстав для стягнення на його користь моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, які ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Згідно п.2 розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (надалі Правила) постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за N 1379/27824, дія якого поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Так, главою 7 розділу VI Кодексу передбачено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, у таких випадках:

1) несвоєчасна та/або неповна оплата послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу;

2) отримання від Оператора ГТС повідомлення про припинення розподілу природного газу споживачу у випадках:

відсутності споживача в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника у відповідному розрахунковому періоді;

відсутності підтвердженої номінації у діючого постачальника на обсяги транспортування природного газу для потреб споживача;

3) подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання;

4) відмова споживача від встановлення лічильника газу, що здійснюється за ініціативи та за кошти Оператора ГРМ, з урахуванням Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»;

5) розірвання договору розподілу природного газу;

6) несанкціонований відбір природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ;

7) несанкціоноване відновлення газоспоживання;

8) визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт;

9) наявність заборгованості за несанкціонований відбір природного газу з ГРМ;

10) необґрунтована відмова від підписання акта наданих послуг та/або акта приймання-передачі природного газу (норма застосовується по об`єкту споживача, що не є побутовим);

11) відмова представникам Оператора ГРМ в доступі на об`єкти або земельну ділянку Споживача, де розташована газорозподільна система та/або газове обладнання, та/або комерційний вузол обліку газу, для здійснення контролю відповідності встановленого газоспоживаючого обладнання проектній документації, обстеження газових мереж до ВОГ та/або газоспоживаючого обладнання;

12) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, зазначений перелік підстав не є вичерпний.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до акту АТ «Харківгаз» від 07.12.2020 р. припинено газопостачання на об`єкт споживача за адресою АДРЕСА_1 у присутності споживача газу ОСОБА_3 в зв`язку з порушенням споживачем Правил безпеки систем газопостачання, що створює загрозу виникнення аварійної ситуації.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальний обов`язок споживача послуг є доведення належними і допустимим доказами факту порушення його права відповідачем, внаслідок чого у відповідача виникає обов`язок спростування своєї відповідальності за таке порушення.

Позивач, звертаючись до суду з дійсним позовом, просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати укласти відповідача з ним договір на газопостачання, відновити йому газопостачання за адресою АДРЕСА_1 , але при цьому всупереч вимог сказаних норм цивільного процесуального права позивач не надав належних та допустимих доказів, що квартира, де він мешкає була відключена від газопостачання відповідачем з причини не укладення відповідного договору. Наданий під час апеляційного розгляду справи аркуш паперу з написом щодо необхідності укладення відповідного договору не містить реквізитів, які б дозволяли суду і належною вірогідністю встановити його належність його до підстав цього позову, оскільки він не містить відповідної адреси, або прізвища споживача послуг та дати цього оголошення. Тому колегія суддів відхиляє цей доказ, як неналежний.

Відповідно до ст. 633 ЦК України передбачено:

1. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

2. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

3. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

4. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необгрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

5. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

6. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

У статті 641 ЦК України викладені загальні умови щодо публічної оферти (пропозиції укласти договір):

1. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

2. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

У стаття 642 ЦК України визначено наступний загальний порядок прийняття пропозиції:

1. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

2. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із загальних принципів цивільного законодавства, визначеними у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України: справедливість, добросовісність та розумність, сторони спірного договору мають бути належними, що вимагає їх відповідного встановлення стосовно його предмету (належність до кола споживачів послуг).

Наведені в апеляційній скарзі, доводи фактично зводяться до помилкового розуміння норми ст.13 ч.4 п.п.1-3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2018, № 1, ст.1), яка передбачає наступний порядок укладення договорів: з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку встановлені у ст. 14 вказаного Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який передбачає, що індивідуальний договір про надання комунальних послуг укладається між співвласником багатоквартирного будинку та виконавцем відповідної комунальної послуги.

З огляду на вищевикладені обставини та норми права також безпідставними вимоги позивача про визнання неправомірними дій відповідача щодо ненаправлення позивачу своїх пропозицій про укладення договору про розподіл природного газу та письмового проекту самого договору та зобов`язання вчинити такі дії. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що він, як співвласник квартири, про що він заявив в суді апеляційної інстанції, звертався до відповідача з пропозицією укладення чи зміни існуючого договору, а йому в цьому було безпідставно відмовлено. Як вбачається з відповіді технічного Директора регіональної газової компанії «Харківгаз» від 24.12.2020 вих. № 610-ЛВ-18452-1220 на звернення позивача ОСОБА_1 стосовно відновлення газопостачання на адресою: АДРЕСА_1 договір на розподіл природного газу на його ім`я не укладався. Якщо він є власником домоволодіння за вказаною адресою, йому для укладання договору розподілу природнього газу було запропоновано надати копії документів, якими визначено право власності чи користування домоволодінням за адресою: : АДРЕСА_1 (а.с. 3, 3 на звороті).

Згідно листа в.о. технічного директора РГК «Харківгаз» від 17.02.2021 № 810-ЛВ-5832-0221 на ім`я позивача ОСОБА_1 з огляду на те, що він на той день не надав документів на підтвердження про наявність у нього права власності чи користування об`єктом нерухомого майна за вищевказаною адресою, відповідач не визнав його споживачем житлово-комунальних послуг та відмовив в укладенні договору про розподіл природнього газу (а.с. 4).

За таких обставин колегія суддів вважає, що саме позивач припустився прострочення обов`язків щодо укладення договору, а тому наведені з цього приводу доводи позиву та апеляційної скарги є безпідставними.

Згідно зі ст.1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї стати.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, законодавцем встановлена презумпція вини заподіювача шкоди та саме він повинен довести, що шкоди завдано не з його вини.

Презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано шкоди. Такий висновок підтверджується використанням словосполучення «особа, яка завдала шкоди». Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Позивачем не доведені підстави заявленого позову про завдання йому моральної шкоди з підстав незаконної відмови відповідачем в укладенні між сторонами договору на споживання послуг, які він надає необмеженому колу осіб, приєднаних до мережі газопостачання.

Як вбачається з досліджених судом апеляційної інстанції наданих сторонами додаткових документів за адресою, де мешкає позивач, договір на споживання газу на день виникнення спору був укладений з іншим споживачем, ОСОБА_2 , що узгоджується з відомостями про споживача, які зазначені в акті про припинення газопостачання на об`єкт (газові прилади) споживача від 07.12.2020р. (а.с.а.с. 20, 103-104, 112 на зв.). Тому, у даному випадку позивач має право на переукладення цього договору, за умови дотримання вимог, які йому були відповідно до вказаних норм матеріального права вказані відповідачем. Оскільки позивач цих законних вимог не дотримався, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, за його недоведеності. Наведені у скарзі доводи належним чином не доведені.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 18 вересня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.