04.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/1451/22
Єдиний унікальний номер судової справи 205/1451/22
Номер провадження 2/205/195/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Заславської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу № 205/1451/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в придатний для використання стан, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2022 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення, скасування державної реєстрації, стягнення матеріальної та моральної шкоди, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в придатний для використання стан.

Позов обґрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Родина позивача з початку минулого століття, а позивач з 1988 року є власником домоволодіння та користувачем земельної ділянки, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Так, рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 04.08.1955 року № 906 було закріплено право власності на домоволодіння та право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 (у подальшому змінено на АДРЕСА_1 ) за бабою позивача ОСОБА_3 , а висновком про реєстрацію домоволодіння, виданим на підставі вищевказаного рішення, зареєстровано право власності ОСОБА_3 на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 3 875 кв.м. У подальшому в 1988 році позивач набула право власності на зазначене домоволодіння та до неї перейшло право користування земельною ділянкою площею 3 875 кв.м., яка перебувала в користуванні попереднього власника домоволодіння. Позивач добросовісно, відкрито та безперервно користувалася вказаною земельною ділянкою.

16.05.2020 року відповідач ОСОБА_2 самовільно та безпідставно зайняв частину ділянки, яка перебувала в користуванні позивача: зрубив дерева та культури, посаджені позивачем.

Пізніше позивачу стало відомо, що на підставі рішення Дніпровської міської ради № 253/60 від 02.09.2020 року «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065, яка частково розміщена на земельні ділянці, постійним користувачем якої є позивач.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, затверджений вищевказаним рішенням відповідача, не відповідає вимогам законодавства, зокрема, не погоджено межі з суміжним користувачем ОСОБА_1 . При цьому, за ст. 118 ЗК України заяву щодо передачі у власність земельної ділянки державної чи комунальної власності до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування подає громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні. ОСОБА_2 ніколи не користувався земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а у позивача така ділянка не вилучалася.

Також позивач зазначила, що у зв`язку з діями ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради їй заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн. Окрім того, діями відповідачів позивачу завдано моральну шкоду: порушення прав позивача завдали суттєвих душевних страждань, які виразилися в тому, що позивач, яка є людиною похилого віку, переживає сильний стрес та страх, що порушило її спокій та сон, а також вплинуло на стан її здоров`я. Позивач оцінює моральну шкоду в 10 000 грн.

На підставі викладеного просить:

- скасувати рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065, закрити поземельну книгу відносно цієї земельної ділянки;

- стягнути солідарно з Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 10 000 грн.;

- стягнути солідарно з Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10 000 грн.;

- зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самозайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та привести земельну ділянку в придатний для використання стан, демонтувати незаконно встановлений паркан.

Ухвалами судді від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, забезпечено позов, а також витребувано докази.

25.05.2022 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кириченка О.П. надійшов відзив на позов, у якому заперечував проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що позивачем не надано доказів набуття права користування спірною земельною ділянкою. Також представник вказав, що з метою розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 уклав з ТОВ «Бізнес-Експерт» договір про розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на виконання якого останнім здійснено виїзд на місце, проведено роботу щодо визначення меж земельної ділянки площею 0,1 га, якій в подальшому присвоєно кадастровий номер :08:654:0065, та складено проект землеустрою щодо її відведення. Після цього ОСОБА_2 звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про затвердження проектів землеустрою та передачу земельної ділянки у власність, за результатом якої Дніпровської міською радою прийнято спірне рішення, яке стало підставою для реєстрації права власності на земельну ділянку. При цьому, у відзиві вказано, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0055, а земельна ділянка ОСОБА_2 ніколи не належала позивачу на праві користування. Представник також заперечує проти доводів щодо недотримання порядку розроблення проекту землеустрою в частині непогодження з власниками суміжних ділянок меж земельної ділянки та не проведення кадастрових зйомок, оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами :08:654:0065 та :08:654:0055 не є суміжними, а під час розроблення проекту землеустрою за результатами прив`язки до координат за допомогою супутника визначено межі земельної ділянки. Окрім того, у відзиві зазначено, що вимоги щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди необґрунтовані та не підтверджені доказами. На підставі викладено просить відмовити в задоволенні позову.

14.05.2022 року від Дніпровської міської ради надійшов відзив на позов, в якому представник заперечував проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначено, що спірне рішення Дніпровською міською радою прийнято в межах компетенції, а скасування рішення не виконує функцій захисту прав особи, оскільки рішення вичерпало свою дію фактом його виконання. На підставі викладеного та враховуючи, що право позивача Дніпровською міською радою не порушувалися, просить відмовити в задоволенні позову.

04.07.2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Текут`єва Є.Ю. надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 , у якому заперечував проти аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов. Заперечення обґрунтовується тим, що рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 04.08.1955 року за № 906 право власності на домоволодіння та право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4 ) було закріплено за бабою позивача ОСОБА_3 . Вказане рішення винесено на підставі висновку про реєстрацію домоволодіння, відповідно до якого вищевказане домоволодіння, розташоване на площі 3878 кв.м. складається з одного будинку та належить ОСОБА_3 на підставі пред`явлених документів: Генеральний план (схема), квитанції про сплату податків за 1954 рік. Відповідно до Генерального плану (схеми) (форма № 1, затверджена НККЧ УРСР), складеного 03.06.1948 року посадовою особою землевпорядної організації та завіреного особистим підписом бригадира, у АДРЕСА_2 , користувачем якої є ОСОБА_3 , зображена земельна ділянка загальною площею 3 875 кв.м. з зазначенням її меж, місця розташування, простору та складу землекористування. У відповідності до Земельного кодексу УРСР 1922 року і Загальних засад землекористування і землеустрою. Затверджених постановою ЦВК СРСР від 15.12.1928 року, що були чинними на той час, після належного оформлення вищевказаного Генерального плану (схеми) земельної ділянки у ОСОБА_3 виникло безстрокове право користування земельною ділянкою загальною площею 3 875 кв.м. у АДРЕСА_2 . У серпні 1963 року у вищевказаний план внесено зміни та складено новий план з тією ж площею та внесено зміни лише у площу земельної ділянки, що знаходиться під будівлями, а також змінена адреса земельної ділянки на АДРЕСА_5 (у подальшому АДРЕСА_1 ). Також у відповідності до Акту Горінвентарбюро від 23.07.1965 року встановлено, що користувачем домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ) є баба позивача ОСОБА_3 . З набранням чинності Земельним кодексом УРСР 1970 року, який передбачав право безстрокового (постійного) землекористування, за ОСОБА_3 збереглося право постійного користування земельною ділянкою. У подальшому позивач набула право власності на домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 3 875 кв.м., яка є невід`ємною частиною домоволодіння. На даний час за позивачем збереглося право користування вказаною земельною ділянкою площею 3 875 кв.м. Водночас відповідно до ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Отже, щоб набути право власності на земельну ділянку, ця земельна ділянка повинна бути вільною. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 до набуття права власності користувався спірною земельною ділянкою. На підставі викладеного просить задовольнити позов.

11.08.2022 року ухвалою суду, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 22.11.2022 року прийнято відмову від позовних вимог в частині солідарного стягнення з Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 10 000 грн., провадження в цій частині закрито.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 адвокати Текут`єв Є.Ю. та Текут`єва О.П. позов підтримала, просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кириченко О.П. проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники відповідачів Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У судовому засіданні встановлено, що 03.06.1948 року за формою № 1, затвердженою НККХ УРСР, складено генеральний план (схему), за яким за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 значиться земельна ділянка площею 3875 кв.м. по АДРЕСА_2 , на якій розташовано житловий будинок, сіни, сарай та паркан, з приміткою про погашення 10.08.1963 року (т. 2 а.с.8).

Представником інвентарного бюро 23.07.1955 року складено акт, яким встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , розташоване на садибі площею 3875 кв.м., та належить ОСОБА_3 , на підтвердження чого нею надано: генеральний план (схему) та квитанції про сплату податків за 1954 рік (т. 2 а.с.11-12).

Відповідно до висновку про реєстрацію домоволодіння від 24.07.1955 року домоволодіння в АДРЕСА_2 , розташоване на земельній ділянці площею 3875 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_3 , право власності встановлено з наданих документів: генерального плану (схеми), квитанцій про сплату податків за 1954 рік. Відповідно до вказаного висновку домоволодіння побудовано в період між 1904-1913 роками громадянами ОСОБА_5 , який помер у 1913 році, та його дружиною ОСОБА_6 (т. 2 а.с.9-10).

Рішенням № 906 виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 04.08.1955 року визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 14).

У вищевказаний період був чинним Земельний кодекс УРСР 1922 року. Відповідно до вимог Земельного кодексу УРСР 1922 року усі землі перебували у державній власності. Чіткого поділу земель за цільовим призначенням земельне законодавство того часу не знало взагалі. Окрім цього, на відміну від чинного на цей час земельного законодавства, ЗК УРСР 1922 року не пов`язував виникнення права користування земельною ділянкою з державною реєстрацією чи з отриманням документів, які посвідчують право на земельну ділянку.

Таким чином, як вказує позивач, вищезазначений генеральний план (схема) був достатньою підставою для виникнення права постійного землекористування у ОСОБА_3 .

У подальшому адреса домоволодіння змінилася на АДРЕСА_1 .

За договором від 01.06.1965 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 2/9 частини домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_5 (т. 1 а.с.54-55).

Згідно з актами, складеними представниками інвентарного бюро 1972 року, 1987 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , розташоване на садибі площею 3875 кв.м. (т. 2 а.с. 20-25, 27-31).

З наведеного вбачається, що в подальших державних документах площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , була зафіксована в розмірі 3875 кв.м.

Рішенням народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 01.04.1983 року встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 є онуками ОСОБА_3 , а також визнано за ОСОБА_9 та ОСОБА_1 право власності на 7/9 частин домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 26). Рішення набрало законної сили.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 230/39 від 13.05.1988 року «Про узаконення житлового будинку по АДРЕСА_6 » анульовано вищевказані договір дарування та рішення народного суду, узаконено та затверджено акт приймання в експлуатацію житлового будинку з господарськими будівлями за ОСОБА_1 (т. 1 а.с.53).

Згідно зі свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 22.08.1988 року ОСОБА_1 належить право власності на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів № 230/39 від 13.05.1988 року на заміну договору дарування від 01.06.1965 року та рішення суду від 01.04.1983 року. Право власності зареєстровано в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності та записано в реєстрову книгу під № 502 за реєстром 62 (т. 1 а.с.56).

Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу УРСР 1970 року, який діяв на час переходу права власності на домоволодіння до ОСОБА_1 , на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Отже, при переході права власності на домоволодіння до ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3875 кв.м. перейшло до позивача.

З 15.03.1991 року було введено в дію ЗК України 1990 року.

Пунктом 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18.12.1990 року № 563-XII встановлено, що громадянами, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу України, після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року положення вказаної постанови щодо втрати громадянами після закінчення зазначеного строку раніше наданого права користування земельною ділянкою визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Отже, прийнятими у подальшому земельними кодексами було закріплено правило, відповідно до якого право власності та право постійного користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвідчує відповідне право.

Втім, з урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3875 кв.м. зберіглося після введення в дію земельних кодексів 1970, 1990 та 2001 років.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30.04.2015 року (т. 1 а.с. 61) ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером 0:08:654:0055, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.1 га.

У подальшому м. Дніпропетровськ перейменовано на «Дніпро», вулиця Бр. Трофімових на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Таким чином, з вищевказаної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 3875 кв.м.: 1000 кв.м. перебуває у власності ОСОБА_1 , а 2 875 кв.м. у постійному користуванні.

Чинний ЗК України містить вичерпний перелік підстав припинення права користування земельною ділянкою. До таких підстав відноситься: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Жодних доказів добровільної відмови позивача від права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в її користуванні площею 2 875 кв.м., а також її вилучення чи припинення права користування за судовим рішенням матеріали справи не містять, тому підстави вважати, що позивач втратила право користування нею відсутні.

У ході судового розгляду встановлено, що на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 24.03.2020 року, складеного ТОВ «Бізнес-Експерт» до Державного земельного кадастру про земельну ділянку 20.07.2020 року внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065, а саме: місце розташування АДРЕСА_7 , цільове призначення 02.01. Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності приватна, площа земельної ділянки 0,1 га (т.1 а.с.177).

Рішенням Дніпровської міської ради № 253/60 від 02.09.2020 року «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ «Бізнес-Експерт», та умови передачі земельної ділянки, визначені під час його погодження, і передано земельну ділянку, площею 0,1 га (кадастровий номер :08:654:0065), у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі АДРЕСА_3 , код виду цільового призначення земель 02.01 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) (т. 1 а.с.40-43).

На підставі вказаного рішення за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :08:654:0065 (т. 1 а.с.178).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 5578/5579-22 за заявою адвокатського об`єднання «ТСТ» від 16.09.2022 року по цивільній справі № 205/1451/22, складеного 12.01.2023 року земельна ділянка з кадастровим номером № :08:654:0065, яка розташована в районі вул. Лірницької, Новокодацький район, м. Дніпро, та згідно рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» передана у власність ОСОБА_2 , накладається на земельну ділянку під домоволодінням АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 , площа накладання становить 0,0838 га (т. 2 а.с. 126-153).

З наведеного вбачається, що право позивача на користування земельною ділянкою порушено та потребує судового захисту.

За змістом статей 92, 95 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Відповідно до частини другої, третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно до вимог частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Факт правомірності володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а особа, законний інтерес або право якої порушено.

Окрім того, згідно із вищевказаним висновком експерта проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у АДРЕСА_3 , розроблений ТОВ «Бізнес-Експерт», затверджений рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, а саме вимогам ст. 198 ЗК України, ст.17 Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», пунктам 3.9, 3.12 розділу ІІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями».

Враховуючи, що рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» порушує право позивача на користування земельною ділянкою, а також встановлені у висновку експерта невідповідності затвердженого спірним рішенням проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 24.03.2020 року з кадастровим номером :08:654:0065 законодавству України, таке рішення Дніпровської міської ради є незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги в частині скасування рішенням Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065 та закриття Поземельної книги відносно цієї земельної ділянки, суд виходив з такого.

Процедура державної реєстрації земельних ділянок в Державному земельному кадастрі визначена Законом України «Про державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частин 1-3 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Таким чином, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером :08:654:0065, яка накладається на земельну ділянку, що перебуває в користуванні позивача в розмірі 0,0838 га, є сформованою, що в частині накладення порушує право позивача, тому суд доходить висновку про наявність правих підстав для захисту права землекористувача шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065 та закриття поземельної книги відносно цієї земельної ділянки.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , та привести її в придатний для використання стан, демонтувати незаконно встановлений паркан, суд виходив з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Разом з тим, у ході розгляду справи судом встановлено, що частина земельна ділянка розміром 0,0838 га за адресою: АДРЕСА_1 , була зайнята ОСОБА_2 на підставі рішення Дніпровської міської ради. Однак, судом скасовано рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», тобто підстава для зайняття земельної ділянки відпала.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги щодо звільнення зайнятої ОСОБА_2 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для поновлення прав позивача на користування цією земельною ділянкою.

Як встановлено в судовому засіданні, спірна земельна ділянка лише огороджена парканом, фактично сторонами не використовуються. При цьому, позивачем не надано доказів, що земельна ділянка перебуває у непридатному для використання стані, тому позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_2 привести земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0838 га, задоволенню не підлягає через її недоведеність.

Вимога щодо демонтажу незаконно встановленого паркану не конкретизована, позивачем не надано доказів координат розташування паркану на її земельній ділянці, при цьому, знесення всього паркану, який встановлено відповідачем ОСОБА_2 на земельній ділянці, лише на частину якої має право користування позивач, порушить баланс інтересів сторін та вийде за межі захисту прав позивача, тому така вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про солідарне стягнення з Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 моральної шкоди, суд зазначає таке.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З роз`яснень, наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно п.9 вказаної Постанови при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином суд задовольняє позов частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом задоволено немайнові вимоги позовної заяви, то сплачений за них судовий збір в розмірі 2 977,20 грн., а також судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн., виходячи з обставин справи, підлягає стягненню з відповідачів: Дніпровської міської ради та ОСОБА_2 в рівних частинах, тобто по 1 736,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, ЗК України, ст. 15, 16, 21, 393 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 11, 12, 13, 79-81, 89, 141, 259, 263, 264, 354, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення, скасування державної реєстрації, стягнення моральної шкоди, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її в придатний для використання стан задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 253/60 «Про передачу земельної ділянки у районі АДРЕСА_3 у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:654:0065 та закрити поземельну книгу відносно вказаної земельної ділянки.

Зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею 0,0838 га за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 736,70 грн.

Стягнути з Дніпровської міської ради, , місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 736,70 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.10.2023 року.

Суддя Н.Г.Остапенко