Справа № 136/1044/23
провадження № 2/136/196/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просив:

- визнати, що частка майна позивача та відповідача, яке перебуває у спільній сумісній власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (загальна площа 82.2 кв.м. житлова площа 31 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить по - 1/2 для кожного.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є покупець відповідач ОСОБА_2 . Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною і в силу положень СК України є майном, що перебуває у спільній сумісній власності. А відтак, майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб між ними як подружжя було розірвано. Таким чином, позивач має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Однак, на даний час сторони дійти згоди щодо вирішення спору іншим шляхом не можуть.

Ухвалою суду від 16.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є покупець відповідач. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною. Позивач надавав свою згоду на придбання такого житлового будинку. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, шлюб між сторонами було розірвано. Позивач стверджує, що має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. проте на даний час сторони не змогли дійти щодо вирішення спору іншим шляхом. Крім того, відповідач не подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 16.06.2023 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено в ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Відповідно до ст. ст. 60, 63, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом було встановлено, що 14.12.2012 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було посвідчено укладення договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є покупець відповідач. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями куплений сторонами як чоловіком та дружиною. Позивач надавав свою згоду на придбання такого житлового будинку.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч. 1 ст. 369 ЦК).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 у справі №136/44/23, шлюб між сторонами було розірвано.

Позивач має необхідність розпорядитися своєю часткою в майні, що увійшло до спільної сумісної власності. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Однак, на даний час сторони дійти згоди щодо вирішення спору іншим шляхом не можуть.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і ст. 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Відповідач не подала заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 16.06.2023 та не навів обставин, які підлягають з`ясуванню та доказуванню у даній справі.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визнати, що частка майна позивача та відповідача, яке перебуває у спільній сумісній власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (загальна площа 82.2 кв.м. житлова площа 31 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить по - 1/2 для кожного, ґрунтується на нормах чинного законодавства та підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визначення частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визнати, що частка майна позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , яке перебуває у спільній сумісній власності, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, (загальна площа 82.2 кв.м. житлова площа 31 кв.м.), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить по - 1/2 для кожного. Право спільної сумісної власності припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО