Справа № 495/4117/22
№ провадження 2/495/1144/2023
13 вересня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,
за участю секретаря Мельник Ю.В.,
справа №495/4117/22
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою керівника Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку,
У разі задоволення позову стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову на розрахунковий рахунок Одеської обласної прокуратури.
Стислий виклад позиції позивача
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на вищевказану нежитлову будівлю є: технічний паспорт серія та номер б/н, виданий 07.03.2019 року ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; акт готовності об`єкта до експлуатації №275, виданий 11.02.2010 року Інспекцією ДАБК в Одеській області.
Однак, вищевказана реєстрація права власності на нежитлову будівлю загальною площею 4,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 є незаконною.
Обов`язковою умовою для реєстрації права власності на будинок, право на який реєструється вперше з відкриттям розділу у реєстрі, на час прийняття оскаржуваного рішення, була наявність у право набувача документа про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Білгород-Дністровська міська рада на запит окружної прокуратури листом № 02/15-21-5702/2442 від 01.11.2021 року повідомляє, що комплексна схема розміщення тимчасових споруд на території (в межах) Центрального району (Центральна алея) смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена з порушенням вимог містобудівного законодавства, а оформлення права власності на деякі з цих по факту тимчасових споруд було оформлено право власності як на об`єкти нерухомості, що є грубим порушенням законодавства.
Зі змісту листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеські області від 17.07.2020 року за №1015-05/1-3484, наданого на запит прокуратури, вбачається, що інформація в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, щодо реєстрації/видачі документів декларативного характеру на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня.
Таким чином, на дату реєстрації права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 , у останньої не зареєстровано речове права власності чи користування земельною ділянкою під вказаною нежиловою будівлею, тобто право власності на об`єкт нерухомості зареєстровано за відсутності жодного правовстановлюючого документу на земельну ділянку.
Крім цього, відповідно до п. 2 порядку, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (чинного на момент видачі акту готовності об`єкта до експлуатації №275 від 11.02.2010 року), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснювалось на підставі сертифіката відповідності, що видавався Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою, згідно з додатком 1. Сертифікат відповідності - документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектний документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.
Для одержання сертифіката відповідності замовник або уповноважена ним особа подає письмову заяву, згідно з додатком 2 інспекції, яка видала дозвіл на будівництвом виконання будівельних робіт, або інспекції за місцем розташування закінченого об`єкта, якщо проводилися будівельні роботи, на виконання яких не вимагається дозвіл.
До заяви додаються: проектна документація, затверджена в установленому законодавством порядку, акт готовності об`єкта до експлуатації, підписаний генпроектувальною та генпідрядною організаціями, субпідрядними організаціями, що здійснювали будівництво, замовником, страховою компанією (у разі, коли об`єкт застрахований) за формою згідно з додатком 3. (п. 3 зазначеного Порядку).
Таким чином, станом на лютий 2010 року (на дату видачі акту готовності об`єкта до експлуатації №275) прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту здійснювалось на підставі сертифікату відповідності, а не на підставі акту готовності об`єкта до експлуатації, який є лише підставою для отримання сертифікату.
Крім того, встановлено, що наданий для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі технічний паспорт від 07.03.2019 року, виданий ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», замовником якого є ОСОБА_1 , розроблено на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами не містить інформацію про рік побудови вказаного об`єкту нерухомості.
Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою 10.08.2020 року направлено запит до ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД» про те, чи виготовлявся зазначений технічний паспорт та чи проводилась вказаним підприємством технічна інвентаризація за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому відповідь на запит не надано.
Крім того, Головне управління ДІС в Одеській області листом від 15.01.2021 року за №0251/5/15-32-18-08-10 повідомило, що згідно інформаційної бази даних ДІС України за 2019-2020 роки відносно вказаного підприємства будь-які перевірки не проводились, податкова звітність не надавалась, контакти представників даного підприємства відсутні.
Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав відсутня інформація стосовно зареєстрованих об`єктів нерухомого майна.
Вищевказане свідчить про сумнівне походження технічного паспорту, який став підставою для державної реєстрації спірної нежитлової будівлі.
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 року за №127, технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого мана, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.
Таким чином, технічний паспорт лише підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та не являється правовстановлювальним документом.
Відповідно до листа КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2021 року за №1353, вказане комунальне підприємство не проводило технічну інвентаризацію та державну реєстрацію права власності об`єкті нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 .
Крім того, вбачається, що на дату проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_1 , земельна ділянка під цією нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала у комунальній власності територіальної громади селища міського типу Затока в особі Затоківської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області.
Вважає, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 березня 2019 року за ОСОБА_1 , прийнято без документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію зазначеного будівництвом об`єкту (сертифікату відповідності), без присвоєної у встановленому порядку адреси та на земельній ділянці, яка на дату реєстрації права власності на розташовану на ній нежитлову будівлю нікому не передавалась у власність /користування, у зв`язку з чим, таке рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню у судовому порядку.
Реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 без введення в експлуатацію, за відсутності на дату такої реєстрації правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка є власністю територіальної громади, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне за собою нераціональне використання земель, що порушує інтереси держави.
Ураховуючи відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт з реконструкції/нового будівництва спірного об`єкту нерухомості та зайняття земельної ділянки за відсутності правоустановчих документів на неї - таке будівництво є самочинним.
Встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 134-139 ЗК України на підставі незаконної державно реєстрації за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 , укладено договір оренди земельної ділянки під зазначеною будівлею від 31.01.2020 року за №94 між Затоківською селищною радою та ОСОБА_1 , строком на 49 років, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.01.2020 року, індексний номер: 50917574).
Згідно з п.п. 3, 4 зазначеного договору оренди, на земельний ділянці, яка є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля.
Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.
В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 20.10.2020 року, індексний номер рішення 54669269, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2020 року за №1136, укладеного між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ОСОБА_1 .
Враховуючи, що державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову проведено незаконно, договір купівлі-продажу земельної ділянки під зазначеним об`єктом нерухомості укладено на незаконний підставі та поза процедурою проведення земельних торгів всупереч вимог ст.ст. 134-132 ЗК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЗК України, для посвідчення договору купівлі - продажу земельної ділянки нотаріусу подається протокол торгів з інформацією про земельну ділянку, відповідальність за достовірність якої покладається на організатора земельних торгів.
Таким чином, враховуючи, що реєстрація нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , є незаконною, вказаний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено на незаконній підставі та поза процедурою проведення земельних торгів всупереч вимог ст.ст. 134-139 ЗК України, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує чого дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Вважає, що правомірною та виправданою є вимога щодо знесення ОСОБА_1 самочинно збудованого об`єкту нерухомості, загальною площею 4,22 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а земельна ділянка, на який він збудований, - приведенню до попереднього стану.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
При цьому формулювання положень статті 316 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підстав судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно з п.п. 5,10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року за №9, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.
Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який нікчемним чи який визнано недійсним.
Відповідно до листа ПП «Дельта-Консалтінг» від 19.03.2020 року за №DK031821-01, ймовірний діапазон ринкової вартості 1 кв. м. землі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 19.03.2020 року, беручи до уваги вилив соціально-економічних чинників і фактично відсутній первинний ринок об`єктів нерухомості, може становити 90-155 доларів, в еквіваленті, що по курсу НБУ на 19.03.2020 року становить 2 491-4 291 грн.
На підставі вищевикладеного позивач і звернувся з вказаним позовом до суду.
Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі
24 червня 2022 року Ухвалою суду частково задоволена заява позивача про забезпечення позову.
27 червня 2022 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.
03 листопада 2022 року Ухвалою суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті справи.
Представник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалою на місці, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.. ст.. 280 -281 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для державної реєстрації права власності на вищевказану нежитлову будівлю є: технічний паспорт серія та номер б/н, виданий 07.03.2019 року ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; акт готовності об`єкта до експлуатації №275, виданий 11.02.2010 року Інспекцією ДАБК в Одеській області. (ас. 26-27)
Білгород-Дністровська міська рада на запит окружної прокуратури листом № 02/15-21-5702/2442 від 01.11.2021 року повідомляє, що комплексна схема розміщення тимчасових споруд на території (в межах) Центрального району (Центральна алея) смт Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена з порушенням вимог містобудівного законодавства, а оформлення права власності на деякі з цих по факту тимчасових споруд було оформлено право власності як на об`єкти нерухомості, що є грубим порушенням законодавства.
Зі змісту листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеські області від 17.07.2020 року за №1015-05/1-3484, наданого на запит прокуратури, вбачається, що інформація в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, щодо реєстрації/видачі документів декларативного характеру на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 - відсутня.
31 жовтня 2020 року укладено договір оренди земельної ділянки під зазначеною будівлею за №94 між Затоківською селищною радою та ОСОБА_1 , строком на 49 років, про що внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.01.2020 року, індексний номер: 50917574).
Згідно з п.п. 3, 4 зазначеного договору оренди, на земельний ділянці, яка є предметом цього договору, розташована нежитлова будівля.
Вищезазначена земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі.
В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 20.10.2020 року, індексний номер рішення 54669269, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.10.2020 року за №1136, укладеного між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ОСОБА_1 .
Позивач вважає, що земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, з допущенням порушень вимог чинного законодавства, договір купівлі продажу земельної ділянки підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, відповідно земельна ділянка підлягає поверненню до земель комунальної власності.
Нормативне обґрунтування
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За загальними правилами статей 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За змістом статей 316,317,321,391 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України.
У статті 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Пунктом 1 частини першої статті 2Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, в редакції чинній на дату про проведення державної реєстрації речових прав28 серпня 2018 року, (надалі Закон №1952-IV), визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону №1952-IV).
У пунктах 1 та 2 частини 3статті 10 Закону №1952-IV зазначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Згідно ч. 2 статті 18 Закону № 1952-IV зазначено, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ №1127 від 25.12.2005 року (даті Порядку).
Відповідно до п. 40 Порядку в редакції чинній на дату про проведення державної реєстрації речових прав 06.06.2018 року, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Відповідно до п. 40 Порядку в редакції чинній на дату про проведення державної реєстрації речових прав 06.06.2018 року, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Частиною 1статті 2 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінка аргументів сторін, Висновки суду
Згідно відомостей з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Затоківська селища рада не ліквідована та не перебуває в стані припинення.
Суд зазначає, що загальні засади державної реєстрації, а також її основні принципи визначені в статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань(далі - Закон № 755-IV).
До них, зокрема, належать обов`язковість та публічність державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі.
З метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина перша статті 7 Закону № 755-IV).
Відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього Закону витяг з Єдиного державного реєстру (далі Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 Закону № 755-IV, яка, зокрема, визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі.
Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.
Разом з тим, в Єдиному державному реєстрі відсутні відомості про припинення юридичної особи Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради.
Відомості про перебування в стані припинення також у Реєстрі відсутні.
За такого правого регулювання та встановлених фактичних обставин, Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міськради не є припинена та є діючим органом місцевого самоврядування, який здійснює свою компетенцію, а тому саме Затоківська селищна рада може відповідати за даним позовом.
Керівник Білгород Дністровської окружної прокуратури звертаючись в інтересах Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не довів порушене право Короліно Бугазької сільської ради, оскільки оскаржуване рішення вона не ухвалювала, так само і не укладала спірний договір оренди земельної ділянки, та не можливо на думку суду повернути земельну ділянку до земель комунальної власності Кароліно-Бугазької сільської ради, оскільки зазначена земельна ділянка знаходиться в межах іншого населеного пункту.
Згідно п. 18 Перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради та їхні виконавчі органи розформованих територіальних громад припиняються як юридичні особи з дня внесення запису про їх припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Статтею175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.
Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року по справі № 304/1500/17-ц (провадження № 61-1470св20).
У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.
Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.
Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.
Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.
Таким чином, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення відповідного права.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. А також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси.
У абзаці 2 п. 11постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За таких підстав, суд дійшов висновку про те, що позивачем, керівником Білгород-Дністровської окружної прокуратури Уманець Олексієм Вікторовичем не доведено належним чином те, що відповідач порушує права Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, а тому у відповідності до статей 15,16 ЦК України право вказаних позивачів не підлягає захисту судом.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі №6-84цс14.
Таким чином, з огляду на усе вищевикладене, у відповідності до вимог чинного законодавства України, в даній конкретній цивільній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог керівника Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Розподіл судових витрат
У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог слід також відмовити у частині вимог щодо стягнення судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 16, 321,345, 376 ЦК України, ст.ст.125, 128 ЗК України, ст.ст. 2, 5, 12, 81, 83, 141, 209, 247, 258, 259, 263, 264, 280-281, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
В задоволені позовних вимог керівника Білгород Дністровської окружної прокуратури Одеської області Уманець Олексія Вікторовича в інтересах держави в особі Кароліно Бугазької сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, до ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, визнання договору купівлі продажу земельної ділянки недійсним, припинення речового права на нерухоме майно, приведення земельної ділянки до попереднього стану та зобов`язання повернути земельну ділянку відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивачі: Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури, адреса: вул. Незалежності,39, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Кароліно Бугазька сільська рада Білгород Дністровського району Одеської області: адреса: вул. Приморська, 1 с. Кароліно Бугаз, Білгород Дністровський район Одеської області.

Відповідач: ОСОБА_1 : РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення складений 22 вересня 2023 року.

Суддя: