КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9842/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023року місто Київ

справа №760/740/22

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Калініченко О.Б., повний текст рішення складено 05 квітня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:

суму заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року, а самеза послуги з централізованого опалення в розмірі 7228,91 грн.;

суму заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року, а самеза централізованого постачання гарячої води у розмірі1572,60 грн.;

суму заборгованості за спожиті послуги після 01 травня 2018 року, а саме: за послуги з централізованого опалення в розмірі 36046,51 грн.;

суму заборгованості за спожиті послуги після 01травня 2018 року, а самеза централізованого постачання гарячої води у розмірі 8892,31 грн.;

витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмір 33,00 грн. та судові витрати у розмір 2270 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в місті Києві.

Вказував, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії.

Зазначав, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 під'єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Вказував, що відповідач від послуг централізованого опалення та/або центрального постачання гарячої води у встановленому Законом порядку не відмовлялася.

Позивач посилався на те, що він надає відповідачу послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак, останній, отримуючи вищезазначені послуги не здійснює їх оплату, у зв`язку з чим у ОСОБА_1 станом на 01 вересня 2021 року утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку позивач просить стягнути з нього на свою користь.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року позов КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 44 938,82 грн., з яких: 36046,51 грн. - з централізованого опалення, 8892,31 грн. - з централізованого постачання гарячої води; а також судовий збір - 1899,85 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5988,74 грн.; в частині витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн., в частині судового збору у розмірі 370,15 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги позивача.

В обґрунтування вимог посилався на те, що при поданні позовної заяви у справі №760/740/22, на підтвердження заборгованості за надані до 01 травня 2018 року послуги, позивачем було подано розрахунок заборгованості за надані (до 01 травня 2018 року) послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. На підтвердження зазначеної заборгованості також долучено додаток №1 та додаток №2 до договору цесії №602-18, відповідно до яких позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 7228,91 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 1572,60 грн. до ОСОБА_1 .

Вказував, що суд першої інстанції взагалі не вимагав від позивача на захист його права надати детальний розрахунок заборгованості за послуги, надані до 01 травня 2018 року за адресою відповідача.

Зазначав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 в спірний період (а саме до 01 травня 2018 року) надавались в повному обсязі, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг.

Посилався на те, що заборгованість за послуги з централізованого опалення, які були надані до 01 травня 2018 року - зменшилась у зв`язку з оплатами відповідача, а саме в лютому місяці 2022 року та становить 5988,74 грн; заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, які були надані до 01 травня 2018 року - у зв`язку з оплатою відповідача у вересні 2022 становить 0,00 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги після 01 травня 2018 року у розмірі 44 938,82 грн., з яких: 36046,51 грн. - з централізованого опалення, 8892,31 грн. - з централізованого постачання гарячої води, а також судового збору у розмірі 1899,85 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив з того, що належний розрахунок заборгованості за послуги, надані до 01 травня 2018 року в матеріалах справи відсутній, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а, отже, і правильність нарахування вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира під'єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 є споживачем послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов'язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку №1 та додатку №2 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення щодо боржника ОСОБА_1 у розмірі 7228,91 грн. та за послуги з постачання гарячої води у розмірі 1572,60 грн.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин до 01травня 2018 року) споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

На підтвердження заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожиті відповідачем до 01 травня 2018 року, позивачем КП «Київтеплоенерго» надано договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, додаток №1 до договору №602-18 та розрахунок заборгованості за період з 01 листопада 2018 року по 31 серпня 2021 року, з якого вбачається, що заборгованість кожного місяця становить одну і ту ж суму: за спожиті послуги з централізованого опалення - 7228,91 грн. та за послуги з постачання гарячої води - 1572,60 грн. (а.с.9).

При цьому, з вказаного розрахунку не можливо встановити як формувалася вказана заборгованість, яка виникла до 01 травня 2018 року, період її виникнення, правильність застосованих тарифів при обчисленні суми заборгованості, сплату відповідачем платежів за вказаний період.

Саме по собі зазначення в договорі про відступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції позбавлений був можливості перевірити розрахунок заборгованості по 01 травня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 7228,91 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1572,60 грн. є недоведеними.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, КП «Київтеплоенерго» долучив до неї розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води за період з 01 вересня 2017 року по 30 березня 2023 року.

Колегія суддів не приймає додані до апеляційної скарги нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися позивачем, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, а також не обґрунтував на не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доводи апелянта про те, що відповідач жодних заперечень чи/або відзив на позовну заяву у справі №760/740/22 щодо саме не користування/неотримання/ненадання/ послуг до 01 травня 2018 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 до суду не надсилав, а тому позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки доведення наявності та розміру заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 за послуги спожиті до 01 травня 2018 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 рокупослуги є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з отриманням Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки інформаційна довідка з вказаного Реєстру надавалася позивачем разом з позовною заявою в якості доказу на підтвердження зазначених в позові обставин, що є обов`язком сторони в розумінні вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, та відноситься до звичайної господарської діяльності підприємства.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: