Суддя Попова В. О.
Справа № 644/1983/22
Провадження № 2/644/144/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року міста Харкова

Орджонікідзевський районного суду м. Харкова у складі :

головуючої судді - Попової В.О.

за участі:

секретаря судового засідання - Плаксій К.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Ладуренко А.О.

представника відповідача - адвоката Невольниченка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права спільної сумісної власності

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що в період з вересня 2006 року по вересень 2022 року спільно проживав однією сім`єюбез реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . В позові зазначено, що сторони познайомились у серпні 2006 року, у вересні цього ж року стали проживати разом, спочатку орендувавши житло, а в 2007 році придбали власне житло. Тобто, під час сумісного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти внаслідок їх спільної праці було придбано нерухомість, а саме: восени 2007 року - квартиру за адресою АДРЕСА_1 ; наприкінці 2011 року - квартиру за адресою АДРЕСА_2 . Відносини у сім`ї будувались на принципах довіри, рівності, взаємоповаги, тому право власності на нерухомість було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Позивач просить встановити факт його спільного проживання однією сім`єюбез реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 в період з вересня 2006 року по вересень 2022 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя квартири за вказаними вище адресами.

Представником відповідача - адвокатом Невольниченком О.О. у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подано відзив на позовну заяву, (а.с.136-147, т.1), в якому представник просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Позивач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подав відповідь на відзив, (а.с.192-0197, т.1), в якому просив задовольнити його позовні вимоги. У такій заяві по суті справи позивач заперечує проти доводів відповідачки із посиланням на те, що грошові кошти на придбання квартир були не були її особистою власністю, це був спільний бюджет.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Пояснив, що з вересня 2006 року по вересень 2022 року він з відповідачем ОСОБА_2 спільно проживав однією сім`єюбез реєстрації шлюбу. Перебуваючи з відповідачем в фактичних шлюбних відносинах за спільні кошти внаслідок їх спільної праці ними було придбано дві квартири в 2007 та в 2011 роках за адресами : АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно. Право власності на зазначену нерухомість зареєстрували на ім`я відповідача. Але за 16 років трудової діяльності ним була накопичена певна сума грошових коштів у розмірі 17 000 доларів США, яка і була в жовтні 2007 року використана в якості спільного бюджету на придбання квартири АДРЕСА_3 . Грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, яких не вистачало на покупку спірного житла, відповідачка ОСОБА_3 отримала, уклавши кредитний договір №6/4/32/2007/840-К245 від 22.10.2007. За умовами зазначеного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складала 306 доларів США. До 12.06.2008 року кошти на виконання зазначених зобов`язань по Кредитному договору надавав відповідачу саме він загалом близько 2400 доларів США. В квартирі АДРЕСА_4 , яка придбана ним з відповідачем в новобудові наприкінці 2011 року, ремонт та обладнання робив він особистими зусиллями та за особисті кошти. Крім того, мотивуючи факт спільного проживання однією сім`єюбез реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , позивач посилався на наявність світлин зі спільного відпочинку з ОСОБА_2 та сімейних свят, а також на наявність кредитного договору від 11.07.2020, оформленого на придбання мобільного телефону та кредитного договору від 21.07.2021 оформленого на придбання подарунку на весілля падчерки, в яких адресою його фактичного проживання вказано саме квартиру АДРЕСА_3 . Посилався також на наявність поштового повідомлення №551 від 28.11.2016, в якому також вказано адресою його фактичного проживання спірну квартиру АДРЕСА_3 .

Представник позивача - адвокат Ладуренко А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі; мотивувала свої доводи, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідачкиадвокат Невольниченко О.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої заперечення проти доводів позовної заяви аналогічно викладеному у відзиві на позов. Заперечував проти позовних вимог, вказуючи на те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Додані позивачем фотографії свідчать лише про те, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 проводили інколи час, відпочинок, та не можуть свідчити про ведення спільного побуту та проживання однією сім`єю. Пояснив , що квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_2 шляхом укладення 22.10.2007 договору іпотеки на вказану квартиру. Банк надав відповідачу кредит у сумі 20 000 гривень за програмою «Комфортне житло». 12.06.2008 року Відповідач продала власне житло у м. Куп`янськ та погасила кредит. Наполягав на тому, що до спірної квартири АДРЕСА_4 , яка придбана відповідачем в 2011 році позивач також в загалі не має жодного відношення; просив застосувати строки позовної давності.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що в 2007 році відповідачем придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В 2011 році відповідачем придбано квартиру за адресою АДРЕСА_2 реєстраційний номер майна 20116520, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Вирішуючи вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2 в період з вересня 2006 року по вересень 2022 року суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України).

За положеннями ст.74 СК України, яка набула чинності 01 січня 2004 року, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На дане майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Таке узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17; від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц зазначено, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним, до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним, за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз змісту даних норм дає підстави для висновку, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права спільної сумісної власності майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою.

Тобто, частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Оцінюючи покази допитаних в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд вбачає , що пояснення останніх носять загальний характер та не містять будь-яких конкретних обставин спільного життя позивача та відповідача. З показів цих свідків неможливо встановити достовірно проживання позивача та відповідача однією сім`єю, зокрема спільність побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, спільність бюджету та ведення спільного господарства, що є обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї. З показів вказаних свідків не вбачається, що в спірних правовідносинах мало місце постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення, що саме внаслідок спільної праці відбулося придбання квартир, які є предметом спору.

Це ж стосується фотознімків, які є фрагментарними і не містять інформації про те, коли вони були зроблені, а стверджується лише написами на аркушах самого позивача.

При цьому суд звертає увагу, що самі по собі фото, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15-ц, де Верховний Суд зазначив, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не вказують на те, що між сторонамисклались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання сторони позивача в судовому засіданні на доведеність факту участі позивача коштами у придбанні спірної квартири необґрунтовані і не доводяться матеріалами справи. На підтвердження своїх доходів позивачем надано довідку Пенсійного фонду Укараїни Форми ОК-5, яка містить відомості про застраховану особу. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду жодних доказів про розмір отриманих доходів за період з вересня 2006 року по вересень 2022 року. На переконання суду, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту наявності у нього необхідної суми коштів для купівлі квартир, які є предметом спору, як і не підтверджено відсутності можливості у відповідачки придбати зазначену нерухомість.

Доводи позивача про те, що його особисті накопичення було докладено до спільного бюджету при купівлі ОСОБА_2 восени 2007 року спірної квартири АДРЕСА_3 є безпідставні, оскільки докази про передачу коштів ОСОБА_2 для придбання спірної квартири в матеріалах справи відсутні.

Відхиляючи дані доводи, суд враховує, що з огляду на твердження позивача про його участь коштами у купівлі квартири, останній мав право бути стороною (покупцем) договору купівлі-продажу, чого судом не встановлено.

Суд не бере до уваги доводи сторони позивача про те, що стороною відповідача не спростовано факт проживання позивача і відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також не спростовано надані позивачем докази, які це підтверджують, в тому числі пояснення свідка сторони відповідача ОСОБА_8 , яка підтвердила спільне святкування сторонами сімейних свят і пояснила, що про витрати відповідача обізнана саме зі слів відповідача. Суд відхиляє дані доводи сторони позивача з огляду на те, що доведенню підлягає саме факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю станом на час придбання спірних квартир.

Суд відхиляє посилання позивача на наявність кредитного договору від 11.07.2020, оформленого на придбання мобільного телефону та кредитного договору від 21.07.2021 оформленого на придбання подарунку на весілля падчерки, а також на поштове повідомлення №551 від 28.11.2016, де адресою його фактичного проживання вказано квартиру АДРЕСА_3 , що на думку позивача підтверджує факт проживання з відповідачем однією сім`єю. Суд не бере до уваги дані доводи позивача з огляду на те, що він має право на вільний вибір місця свого проживання, аледоведенню підлягає саме факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю станом на час придбання спірної нерухомості, чого судом не встановлено.

Зазначення номеру мобільного телефону позивача в договорі №92294/1А від 28.05.2020р. на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи ТОВ «ОХОРОНА-31» та зазначення ПІБ позивача у списку відповідальних осіб щодо можливості поставлення та зняття спірної квартири за вказаною вище адресою не підтверджує в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення сторін. Посилання на регулярне спільне проживання без наявності інших ознак сім`ї не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Щодо посилань в позові та пояснень сторони позивача в судовому засіданні на квитанції про сплату комунальних послуг спірної квартири АДРЕСА_3 за період 2020 - 2021 років , які на думку позивача підтверджують його спільні з відповідачем права на спірну квартиру, то дані документи взагалі не стосуються придбання квартири в 2007 році і не є доказами виникнення спільної власності у позивача та відповідача ОСОБА_2 на цю квартиру.

Позивач, стверджуючи, що квартира АДРЕСА_4 придбана ним з відповідачем в новобудові наприкінці 2011 року, наполягав на тому, що ремонт та обладнання робив він особистими зусиллями та за особисті кошти, з яких складався спільний бюджет. Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладеного.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У контексті спірних правовідносин, для визнання спірного майна спільним позивач повинен довести, що на час придбання спірної квартири він та відповідач ОСОБА_2 проживали однією сім`єю і джерелом набуття даного майна були спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

Позивачем усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України, під час розгляду справи у суді не доведено не тільки факт проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю на час придбання спірного майна, а й той факт, що джерелом його набуття є їхні спільні сумісні кошти або їхня спільна праця.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, придбання спірної квартири внаслідок спільної праці. Матеріалами справи не підтверджується в спірних правовідносинах постійне ведення спільного побуту, бюджету, взаємне матеріальне забезпечення. Посилання на регулярне спільне проживання без наявності інших ознак сім`ї не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України та суперечить висновку у Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, де зазначено, що факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

З огляду на викладене та на те, що позивачем не доведено факту його проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2006 року по вересень 2022 року та не ґрунтується на доказах, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Оскільки спірне майно було придбано відповідачем ОСОБА_2 , а позивач не довів, що ця нерухомість була придбана в результаті його та відповідача спільної праці та за спільні грошові кошти, тому спірне майно не є об`єктом спільної сумісної власності , тобто відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права спільної сумісної власності.

Щодо доводів сторони відповідачки про пропущення позивачем строків позовної давності суд зазначає наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові ВС від 18 грудня 2019 року (справа № 522/1029/18; провадження № 14-270цс19)

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто судові витрати за позовом у вигляді судового збору необхідно віднести на рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступну та резолютивну частини ріщення складено 15.09.2023. Повний ттекст рішення складено 25.09.2023.

Суддя: Попова В.О.