Справа № 461/3503/22 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/628/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

в с т а н о в и в:

11 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Просила суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь грошові кошти у сумі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп., як відшкодування моральної шкоди.

Позов обгрунтовувала тим, що 27 серпня 2012 року слідчим Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області Гурським Р.В. щодо неї була порушена кримінальна справа №121-0533 за ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом зберігання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів. Того ж дня, позивачу пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 204 КК України, зокрема вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої. Також, слідчим Гурським Р.В. позивачу обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця проживання. 10 вересня 2012 року обвинувальний висновок щодо позивача за ч.1 ст. 204 КК України було скеровано до Жовківського районного суду Львівської області для розгляду. 09 квітня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 , за ст. 204 КК України, направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2013 року постанову Жовківського районного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Жовківського районного суду Львівської області. 26 грудня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 , за ст. 204 КК України направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування, під час якого необхідно усунути порушення, вказані у мотивувальній частині даної постанови. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2014 року постанову Жовківського районного суду Львівської області скасовано, а справу про обвинувачення ОСОБА_1 , через районний суд повернуто прокурору Жовківського району Львівської області для проведення додаткового розслідування. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено без змін. 14 липня 2014 року відомості по кримінальній справі №121-0533 прокуратурою Жовківського району Львівської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 204 КК України. 22 жовтня 2014 року слідчим СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області Павлишиним М.Р. кримінальне провадження за № 0000020 від 14.07.2014 року було закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. 31 жовтня 2014 року прокурором прокуратури Жовківського району постанову слідчого СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області про закриття кримінального провадження №0000020 від 14.07.2014 року відносно позивача - скасовано, матеріали досудового розслідування направлено слідчому для проведення подальшого розслідування. У червні 2016 року ОСОБА_1 викликали до слідчого управління прокуратури Львівської області для допиту в якості свідка з приводу зловживань слідчого при розслідуванні кримінальної справи за ч. 1 ст. 204 КК України №121-0533 щодо останньої. Постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження № 0000020 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення. Як зазначає позивач, повідомлення від прокурора про закриття кримінального провадження вона не отримувала. Про закриття кримінального провадження стосовно неї позивач дізналась лише у жовтні 2021 року (06.10.2021 року), після ознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження. 19 жовтня 2021 року захисник позивача звернувся до Жовківської окружної прокуратури із заявою про надсилання копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 року по кримінальному провадженні №0000020 від 14.07.2014 року, яку ОСОБА_1 отримала лише 03.11.2021 року. Таким чином, за твердженням позивача, починаючи з 27 серпня 2012 року і до 28 грудня 2017 року, тобто протягом 5 років 4 місяців і 1 дня тривали незаконні дії щодо неї з боку органів досудового розслідування та прокуратури. Ці незаконні дії завдали позивачу моральної шкоди, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими, потребі докладати додаткових зусиль для організації життя у звичному для позивача режимі. ОСОБА_1 стверджує, що за період перебування під слідством, вона стала дратівливою, пригніченою, у неї з`явився острах перед працівниками правоохоронних органів, погіршилось самопочуття, через постійні переживання і стреси вона почала часто хворіти. Окрім того, вона безпідставно була обмежена у праві вільно пересуватись внаслідок дії запобіжного заходу, неодноразово викликалась для участі у слідчих діях і судових засіданнях, що завдало їй додаткових моральних страждань. У зв`язку з наведеним, оцінює спричинену моральну шкоду у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) грн 00 коп.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 431 703, 00 (чотириста тридцять одна тисяча сімсот три) гривень.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила Львівська обласна прокуратура.

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права, та без дотримання норм процесуального права. Скаржник вказує, що розмір відшкодування, наведений у судовому рішенні, є необґрунтованим і безпідставним, зокрема в частині збільшення періоду перебування під слідством та судом. Апелянт вказує, що судом не враховано, що в межах кримінального провадження №0000020 ОСОБА_1 підозра не оголошувалася, запобіжний захід не обирався, допит останньої не проводився, тобто з 14.07.2014 року до позивачки не застосовувалося кримінальне переслідування, а також представником позивача для обчислення розміру моральної шкоди застосовано менший період перебування під слідством та судом та сума, ніж зазначено у судовому рішенні. Скаржник вважає, що відшкодування шкоди та її розмір повинен визначатися з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Просить рішення суду змінити скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції прокурор Слиш Г. скаргу підтримала.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 проти скарги заперечила.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Частиною другою статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня у сумі 6700 гривень.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Судом встановлено, що 27 серпня 2012 року слідчим Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області Гурським Р.В. щодо позивача була порушена кримінальна справа №121-0533 за ч. 1 ст. 204 КК України, за фактом зберігання та реалізації незаконно виготовлених підакцизних товарів.

27.08.2012 року ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченої тапред`явлено їй обвинувачення за ч. 1 ст. 204 КК України, зокрема вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої. Слідчим Гурським Р.В. позивачу обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд з місця проживання.

10 вересня 2012 року обвинувальний висновок щодо позивача за ч.1 ст. 204 КК України було скеровано до Жовківського районного суду Львівської області для розгляду.

09 квітня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 , за ст. 204 КК України направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 червня 2013 року постанову Жовківського районного суду Львівської області від 09 квітня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Жовківського районного суду Львівської області.

26 грудня 2013 року постановою Жовківського районного суду Львівської області кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 , за ст. 204 КК України, направлено прокурору Жовківського району для проведення додаткового розслідування, під час якого необхідно усунути порушення, вказані у мотивувальній частині даної постанови.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2014 року постанову Жовківського районного суду Львівської області скасовано, а справу про обвинувачення ОСОБА_1 , через районний суд повернуто прокурору Жовківського району Львівської області для проведення додаткового розслідування. Обраний ОСОБА_1 запобіжний захід - підписку про невиїзд залишено без змін.

14 липня 2014 року відомості по кримінальній справі №121-0533 прокуратурою Жовківського району Львівської області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 204 КК України.

22 жовтня 2014 року слідчим СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області Павлишиним М.Р. кримінальне провадження за № 0000020 від 14.07.2014 року закрите, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

31 жовтня 2014 року прокурором прокуратури Жовківського району постанову слідчого СВ Жовківського РВ ГУМВСУ у Львівській області про закриття кримінального провадження за №0000020 від 14.07.2014 року відносно позивача скасовано, а матеріали досудового розслідування направлено слідчому для проведення подальшого розслідування.

У червні 2016 року ОСОБА_1 в межах іншого кримінального провадження викликали до слідчого управління прокуратури Львівської області для допиту в якості свідка з приводу зловживань слідчого при розслідуванні кримінальної справи за ч. 1 ст. 204 КК України №121-0533.

Постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28 грудня 2017 року кримінальне провадження № 0000020 було закрито, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу кримінального правопорушення.

У матеріалах справи, як і у матеріалах кримінального провадження, відсутні відомості про належне повідомлення прокурора про закриття кримінального провадження позивача, зокрема суду не надано жодного доказу який засвідчує своєчасне (в межах строку оскарження та скероване одразу після винесення постанови) отримання позивачем копії відповідної постанови.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 , остання дізналась лише 06.10.2021 року, після безпосереднього ознайомлення захисника з матеріалами кримінального провадження.

19 жовтня 2021 року захисник позивача звернувся до Жовківської окружної прокуратури з заявою щодо надсилання копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2017 року по кримінальному провадженні № 0000020 від 14.07.2014 року, яку ОСОБА_1 отримала лише 03.11.2021 року.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 27.08.2012 року, тобто з дня коли щодо неї була порушена кримінальна справа та вручено постанову про притягнення в якості обвинуваченої, і до 09.01.2018 року - дня набрання законної сили постановою прокурора Жовківського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 28.12.2017 року про закриття кримінального провадження № 0000020, безпідставно притягалася до кримінальної відповідальності, підозрювалась та обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204 КК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, районний суд виходив з того, що при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, їхній час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, порушення звичного режиму життя, тривалість моральних страждань. А також те, що фактично у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнала тривалих негативних емоційних хвилювань пов`язаних із участю у процесуальних діях та судових засіданнях, була позбавлена можливості вільно пересуватись без врахування обмежень покладених на неї у зв`язку із застосованим запобіжним заходом, фактично була змушена докладати зусиль для доведення своєї невинуватості, також була змушена реагувати і зазнавала певних душевних страждань внаслідок погіршення її репутації через притягнення до відповідальності, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, надавши оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнала ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд прийшов до висновку, що грошове відшкодування за завдану позивачці моральну шкоду становить в сумі 431703, яку слід стягнути з Державного бюджету України в користь позивачки.

При цьому, суд виходив з наступного розрахунку: 6700 грн (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі) х 64 повних місяці та 13 днів, перебування під слідством і судом.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачкою факту завдання їй моральної шкоди, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються вищевказаними встановленими судами обставинами та оціненими у сукупності та взаємозв`язку доказами.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра