Справа № 461/637/23 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/811/896/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ча на рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 152769,03 грн., а також 2684 грн. судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликалось на те, що 24 січня 2022 року між ПАТ «Ідея Банк», котре згодом змінило найменування на АТ «Ідея Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №Р31.00408.009351301.

Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 102249 грн. зі сплатою 72% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами.

Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 26.08.2022 р.

Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 10 січня 2023 року становить 152769,03 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 10.01.2023 р.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 05 грудня 2022 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 березня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 152769,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2684 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду неправосудним, незаконним, постановленим з грубим порушенням норм Конституції України, ч.1 ст.6 Конвенції, норм чинного ЦПК України, а справа розглянута неналежним складом суду.

Вказує, що справа не була підсудна Галицькому районному суду м.Львова, а тому при відкритті провадження судом було порушено норми закону.

Також вважає що справа була розглянута неналежним складом суду, з приводу чого ним двічі було заявлено відвід.

Зазначає, що 18 вересня 2023 року направляв до АТ «Ідея Банк» заяву про призупинення дії кредитного договору у зв`язку з форс-мажорними обставинами до закінчення війни +30 днів.

Посилається на те, що правилами роботи банків у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану(Правила), зокрема, передбачено, що банки протягом періоду дії воєнного стану та 30 календарних днів після його відміни:

-зупиняють відлік часу для визначення кількості календарних днів прострочення погашення боргу та кількості календарних днів визнання дебіторської заборгованості за господарською діяльністю. Банк продовжує їхній відлік починаючи з 31 календарного дня від дня відміни воєнного стану з урахуванням кількості календарних днів, що мали місце станом на 24.02.2022;

-застосовують до боржників інструменти довгострокової реструктуризації без передавання заборгованості таких боржників до підрозділу роботи з непрацюючими активами. Це стосується випадків, коли для боржника настали фінансові труднощі внаслідок військової агресії Російської Федерації.

Тобто, Національний банк України (НБУ) дозволив банкам не враховувати несплату за кредитами як прострочення протягом дії воєнного часу та 30 днів після цього та проводити реструктуризацію заборгованостей за кредитами (як відзначено у роз`ясненні, якщо несплата пов`язана із російською агресією).

Законом України № 2120-IX, який набув чинності 17.03.2022, встановлено, що у разі прострочення позичальником виконання свого зобов`язання за кредитним договором у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення / скасування, такий позичальник:

-звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 Цивільного кодексу України (Кодекс).

Із врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду та постанови нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

05 травня 2023 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у ОСОБА_1 наявна заборгованість по кредитному договору. Відповідач не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 24.01.2022 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р31.00408.009351301, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 102249 грн., зі сплатою 72% річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 був здійснений 26.08.2022 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №Р31.00408.009351301 від 24.01.2022 року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 10 січня 2023 року становить 152769,03 грн. та складається із наступного: основний борг 99466,86 грн., прострочений борг 2428,07 грн., прострочені проценти 30691,73 грн., строкові проценти 20182,37 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 0 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 0 грн.(а.с.24)

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05 грудня 2022 року на адресу ОСОБА_1 направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до ОСОБА_1 будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Однак, ОСОБА_1 належним чином не відреагував на вимогу та зобов`язання за вищезгаданим договором кредиту не виконала.

Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 48 місяців.

Згідно з п.п.1.3, 1.11 договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на маржу банку в розмірі 62,5%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5%, що разом з маржею банку (62,5%) складає змінювану процентну ставку в розмірі 72%.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п.1.12.2 договору кредиту, у разі затримання клієнтом сплати частини Кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що є очевидною необхідність зупинення відтермінування сплати зобов`язагь за кредитним договором у зв`язку з форс- мажорними обставинами.

Так, 15 березня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 2 Закону, «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штраф (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Варто зазначити, що вказаними змінами обов`язок виконання кредитних зобов`язань не зникає. Звільняється боржник лише від відповідальності за їх прострочення, тобто від сплати штрафу та/або пені, а також 3% річних та індексу інфляції.

Проте банком вимоги щодо сплати штрафу, пені чи 3% річних та індексу інфляції не заявлялись, а тому підстав для застосування вищенаведених положень немає.

Закон не звільняє боржника від обов`язку сплати процентів за користування грошовими коштами у зв`язку з існуванням в країні воєнного стану.

Щодо реструктуризації боргу, то це є правом а не обов`язком банку, а тому суд не вправі зобов`язати позивача зупинити дію договору кредиту чи відтермінувати його сплату..

В частині доводів апеляційної скарги про непідсудність даної справи Галицькому районному суді м.Львова, колегія суддів вважає такі необґрунтованими.

Відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Так, п.16 договору кредиту, сторони погодили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м.Львів, Галицький район, вул.Валова 11, і у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтись також за місцем виконання договору.

Підписавши вказаний договір відповідач підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитного договору, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Позивач скористався передбаченою ч.8 ст.28ЦПК України альтернативною підсудністю такої справи та пред`явив позов до Галицького районного суду м. Львова на свій вибір. У цьому випадку правила виключної підсудності не застосовуються.

Відповідно до п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Пунктом 37 цієї постанови передбачено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 березня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.