Шаргородський районний суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/573/23

провадження № 2/152/178/23

Шаргородський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Соколовської Т.О.,

з участю:

секретаря судового засідання Шалавінської В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Самари В.О.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Корнійчука С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

До суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 перешкоджати позивачеві ОСОБА_1 у доступі до всіх без виключення приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 ключі від замків усіх приміщень, які знаходяться за вказаною адресою та накласти арешт на спірний будинок. Заяву обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може привести до відчуження відповідачем спірного житлового будинку та унеможливити реальне виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 222 ЦПК України заяви і клопотання учасників справи вирішуються судом після заслуховування думки інших присутніх в судовому засіданні учасників справи.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Самара В.О. підтримали заяву про забезпечення позову посилаючись на те, що після розлучення, 02.03.2021 відповідач вигнала ОСОБА_1 з будинку, змінила замки і не допускає до домоволодіння, яке, як він вважає, є спільною сумісною власністю подружжя і може розпорядитися без його згоди спірним майном, що є підставою для забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Корнійчук С.А. у судовому засідання заперечували щодо задоволення заяви про забезпечення позову посилаючись на те, що будинок, на який претендує позивач, подарований відповідачу ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з ним, є її власністю, вона проживає у будинку, наміру його відчужувати не має.

Вирішуючи клопотання сторін суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пленум ВС України в п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь в справі, допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на наявність ризиків та на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, обґрунтованих доказів, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Сам факт звернення до суду з позовом не є беззаперечним доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 150,151, 153, 258, 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала постановлена та проголошена 15.09.2023.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська