УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Баличева М.Б., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

26.07.2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Печерського районного суду міста Києва із вказаною позовною заявою та із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року позовну заяву передано для розгляду за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 надійшли до Вишгородського районного суду Київської області 19.09.2023 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року вказану справу передано головуючому судді Баличевій М.Б.

Дослідивши матеріали позовної заяви судом зазначається наступне.

Згідно зі статтею 1 ЦПК України, Цивільний процесуальний кодекс України, серед інших питань встановлює процесуальний порядок здійснення цивільного судочинства.

При цьому, частиною першою статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх.

Відповідно до статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність недопустимі. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статті 31 ЦПК України, повинна бути прийняття до провадження судом, якому вона надіслана.

Разом з тим, згідно із частиною третьою статті 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Крім цього, варто зауважити про сталу практику судів та роз`яснення Верховного Суду щодо вирішення питання про підсудність справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_1 , який звернувся за місцем знаходження відповідача, Печерському районному суду міста Києва не підсудна, оскільки фактичне місцезнаходження приватного виконавця знаходиться в м. Вишгороді, суддя дійшов висновку, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області.

Зазначене суперечить висновку Верховного Суду від 29 жовтня 2020року в справі №263/14171/19, який зазначив: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями. За наведених обставин доводи касаційної скарги, що місце проведення виконавчих дій та місце виконання рішення не є тотожним поняттями, тому належною підсудністю позову ОСОБА_1 є суд за місцем виконання виконавчого напису у відповідному виконавчому окрузі, у якому відкрито виконавче провадження, Верховний Суд визнає помилковим тлумаченням вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частини дванадцятої статті 28 ЦПК України. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відкриття провадження у справі та її підсудність Жовтневому районному суду м. Маріуполя Донецької області, що узгоджується з правилами ЦПК України. Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України, а тому оскаржувані судові рішення в частині визначення правил територіальної підсудності позову ОСОБА_1 ухвалені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими. Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм цивільного процесуального законодавства, Закону України «Про виконавче провадження» та зводяться до незгоди заявника з підставними висновками судів».

Отже, враховуючи зазначене та положення статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання судового/несудового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання.

Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходження його майна.

Відтак, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження державного/приватного виконавця, чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Таким чином, позивач мав звернутися до Ірпінського міського суду Київської області, оскільки зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а позиція Печерського районного суду міста Києва про те, що місцем виконання виконавчого напису є місце знаходження приватного виконавця, який здійснює його виконання, є помилковим, не ґрунтується на нормах Закону України «Про виконавче провадження» та суперечить вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду.

Місцезнаходження приватного виконавця, на виконанні якого знаходиться виконавчий напис нотаріуса, на території Вишгородського району Київської області, не вказує на підсудність справи Вишгородському районному суду Київської області. При цьому, у заяві та додатках до неї, відсутні будь-які дані, які б свідчили про наявність на території Вишгородського району Київської області місця проживання/перебування/роботи боржника або знаходження його майна.

Враховуючи, що боржник та позивач у цій справі ОСОБА_1 зареєстрований/проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на вказану територію місця проживання боржника поширюється територіальна юрисдикція Ірпінського міського суду Київської області.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Зважаючи на викладене вище, зокрема позицію суду касаційної інстанції про помилковість позицій щодо місця виконання виконавчого напису за територією знаходження приватного виконавця (оскільки приватний виконавець має право вчиняти виконавчі дії на всій території України), відповідно до положень частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», вважаю за необхідне повернути матеріали справи № 757/32013/23-ц до Печерського районного суду міста Києва, як таку, що передчасно направлено до Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю, з підстав помилковості висновків, викладених в ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 28.07.2023 року щодо підсудності цієї справи Вишгородському районному суду Київської області.

Керуючись статтями 1, 2, 4, 5, 10, 18, 31, 32, 258-261, 353, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №757/32013/23-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернути до Печерського районного суду міста Києва, за підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М.Б. Баличева