Справа № 513/957/23
Провадження № 2/513/290/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі Челак В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №513/957/23 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 , Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни звернулась до Саратського районного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Представник позивача вимоги обгрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Білгород-Дністровський Одеській області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 25 лютого 2020 року.Факт родинних відносин позивача ОСОБА_1 з спадкодавцем підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 10.06.1966 року Татарбунарським районним відділом ЗАГСу Одеської області, згідно з яким батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого Миколаївка-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області

26.07.1960 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 , та взяла прізвище чоловіка. 23.03.1972 року шлюб розірваний та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , про що складено актовий запис.

26.02.1972 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_6 та взяла прізвище чоловіка, яке і має на сьогодні. Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 виданого повторно 15.03.1989 року Саратським районним відділом ЗАГСу Одеської області, актовий запис №6.

За життя спадкодавець заповіту не склав. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно померлого відсутні. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: земельної ділянки, площею 0,31 га, кадастровий номер :01:001:0104, розташованої на території М-Новоросійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ділянка № НОМЕР_6 , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №930212 виданого 03.05.2007 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області та земельної ділянки, площею 0,21 га, кадастровий номер :01:001:0089, розташованої на території М-Новоросійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ділянка №74, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №930211 виданого 03.05.2007 року Саратською районною державною адміністрацією Одеської області. 21.12.2020 року позивач ОСОБА_1 , як спадкоємиць за законом, звернулась до приватного нотаріуса Саратської районного нотаріального округу Одеської області з заявою про прийняття спадщини. Цього ж дня приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І., заведена спадкова справа №361-2020.

Постановою приватного нотаріуса Саратського районного нотаріального округу Одеської області від 02.06.2023 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України. Позивачка пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини за законом після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на незначний строк з поважних причин, які перешкодили її своєчасно реалізувати право на прийняття спадщини, а саме через запроваджений з 11.03.2020 року карантин з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID-19.

Таким чином, позивач зазначає про неможливість прийняття спадщини у відведений законом строк у зв"язку з непереборними і незалежними від неї обставинами, тому позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом, оскільки іншого шляху поновити порушене право закон не передбачає. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання на 02.08.2023 року о 10.00 годин.

Ухвалою суду від 22.07.2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_7 залучено до участі у справі співвідповідача Успенівську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області, та відкладено підготовче засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Вельчева Н.М. належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за допомогою месенджера «Viber», в судове засідання не з`явились. До суду представник позивача адвокат Вельчева Н. М. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за допомогою месенджера «Viber», в судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, наслідки визнання позову їй роз`яснені та зрозумілі.

Представник відповідача Успенівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області до суду не з`явився. До суду направлено заяву щодо розгляду справи без участі представника відповідача, проти задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд вирішив провести судове розгляд справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи, з урахуванням направлених до суду заяв.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін у справі, на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 виданого М-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області 26.07.1960 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_4 , та взяла прізвище чоловіка. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданим 10.06.1966 року Татарбунарським районним відділом ЗАГСу Одеської області, батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . (а.с.10).

23.03.1972 року шлюб позивачки, укладений з ОСОБА_4 , розірваний та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , про що складено актовий запис за №15. (а.с. 11-12).

Судом встановлено що 26.02.1972 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6 та взяла прізвище чоловіка. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 виданого повторно 15.03.1989 року Саратським районним відділом ЗАГСу Одеської області, актовий запис №6.(а.с.13)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 25 лютого 2023 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 25 лютого 2020 року, син позивачки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Білгород-Дністровський,Одеської області у віці 58 років, актовий запис №221. (а.с.5).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина та спадкоємцем за законом є позивачка, яка являється матір`ю спадкодавця.

21.12.2020 року, позивачка звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті сина, ОСОБА_3 , нотаріусом заведена спадкова справа №361-2020 та отримала постанову, якої її відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з позовом, для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позивачка зазначає, що є особою похилого віку, важко пересувається, знаходиться на «Д» обліку, хворіє на цукровий діабет та ішемічну хворобу серця, через запроваджений з 11.03.2020 року карантин з метою запобігання поширенню на території України вірусу COVID пропустила строк для прийняття спадщини.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Оцінюючи доводи позивача та надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку є поважними.

Визнання позову відповідачем, відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру свідчить, що права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені, та зазначене не суперечитиме принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України).

Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права щодо прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 23 серпня 2017року, справа №6-1320цс17, а також у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18, Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, провадження № 61-6700св19, Постанові від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, провадження № 61-10136св19, Постанові від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, провадження № 61-21447св19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.07.2020 по справі № 924/369/19 зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої аспіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; від 20.05.2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»; та від 22.07.2020 року № «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року до 31.08.2020 року в Україні запроваджено карантин. Внаслідок карантинних обмежень зупинився рух громадського транспорту, обмежувалось пересування громадян та вводилось ряд інших обмежень.

Так, з 12.03.2020 по 03.04.2020 заборонено: відвідування закладів освіти її здобувачами до 3 квітня 2020 р.; 2) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 3) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту; 4) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р.: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі; заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення; 5) з 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 р.; 6) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому). Дозволяється здійснення акціонерним товариством Українська залізниця окремих пасажирських рейсів у внутрішньому залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я, а також окремих пасажирських рейсів у міжнародному залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури, Міністерством закордонних справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Таким чином, постановою введена заборона залізничного, авіа- та автобусного міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також робота метрополітенів з 18 березня 2020 року. Відновлення міжміського сполучення відбулося лише з липня 2020 року.

Так, заява про прийняття спадщини спадкоємцем подається особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; частина друга цієї ж статті передбачає те, що якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. А в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Таким чином, будь-яких інших способів подачі заяви пряма норма ЦК України не передбачає.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1)тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язаніз тривалими відрядженнями, в том учислі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України,для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як встановлено судом, позивачка проживає та зареєстрована в АДРЕСА_1 , а тому не мала змоги звернутися особисто до нотаріальної контори, вчасно.

Тобто пропуск строку для прийняття спадщини позивачки пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій: у зв`язку з оголошенням з 12 березня 2020 року карантину на території України, припиненням міжміського сполучення по всій території України.

Незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є підставою для задоволення таких вимог (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018).

Таким чином, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих позивачем, суд, визнає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_8 , оскільки вищезазначені обставини пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Відповідно до ч.5 ст.1268 та ч.3 ст.1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З метою недопущення порушення спадкових прав позивача ОСОБА_8 та відповідно відновлення її законних прав як спадкоємця в порядку спадкування за законом, що відповідає верховенству права, враховуючи, що відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та вважає за необхідне визначити позивачу строк в два місяці, який є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 211, 259, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.- задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Білгород-Дністровський Одеської області, терміном два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення складено 28.09.2023 року.

Суддя В. С. Миргород