КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1747/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2023року місто Київ

справа №753/15091/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:

стягнути з солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь заборгованість з оплати послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 101989,75 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 17338,24 грн., 3 % річних у розмірі 6868,97 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування вимог посилався на те, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція».

Вказував, що споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 є відповідачі.

Зазначав, що щомісячно підприємство ТОВ «Євро-Реконструкція» направляло рахунки про сплату за фактично надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, однак відповідачі своєчасно не оплачували вартість наданих ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг, починаючи з жовтня 2014року за отримані послуги з централізованого опалення та з лютого 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01 червня 2021 року утворилась заборгованість у загальномурозмірі 101989,75 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі, в порушення норм діючого законодавства, не виконують своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за надані послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також позивач відповідно до ст.625 ЦК України вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція»задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 червня 2021 року в розмірі 101989,75 грн., інфляційні втрати в розмірі 17338,24 грн., 3% річних у розмірі 6868,97 грн., а всього 126196,96 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція»судовий збір у розмірі 756,67 грн.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 756,67 грн.

Стягнутоз ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 756,67 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Євро-Реконструкція» в повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , а відтак не отримує та не споживає послуги надані позивачем.

Вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази надання послуг за договором, отримання їх і споживання та порушення умов договору.

Зазначав, що позивач пропустив строк позовної давності, про правові наслідки чого він заявляє.

19 грудня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга подана лише відповідачем ОСОБА_1 доказів того, що останній уповноважений подавати апеляційну скаргу від імені інших відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Оскільки рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку вимоги щодо вказаних відповідачів не переглядаються.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених вимог відносно відповідача ОСОБА_1 .

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року №198.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , а отже є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_4 за відомостями електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» значиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» відповідачі неналежним чином виконують свої зобов`язанняпо оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, у зв`язку з чим у останніх утворилася заборгованість, яка станом на 01червня 2021 року становить: 70495,31,15 грн. - заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення, 31494,44 грн. - заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні хододною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 01 червня 2021 року, а за послуги з постачання гарячої води за період з 01 лютого 2017 року по 01 червня 2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 червня 2021 року в розмірі 101989,75 грн., суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновком суду щодо стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглядав справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Копію ухвали про відкриття провадження по справі та копію позовної заяви було направлено відповідачам за адресою їх місця реєстрації: АДРЕСА_3 . Однак конверт з зазначеними документами повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.47), що обмежило права відповідачів подати як докази на обґрунтування своїх заперечень проти позову, так і заявупро застосування строку позовної давності.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до відповідача ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_1 , звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вказував на те, що позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернувся до суду з даним позов з пропуском строку позовної давності.

Перевіряючи доводи відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постанововою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наслідки строку позовної давності застосовуються відносно тієї особи, яка їх заявляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2014 року по 01 березня 2017 року, та за послуги з постачання гарячої води за період лютий 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює постачання теплової енергії до вказаного багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується актами включення/відключення централізованого опалення у будинку. Дані акти підтверджують початок та кінець опалювальних сезонів за період.

А відтак, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано доказів щодо надання ним послуг спростовуються вищевикладеним.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг, які надаються позивачем, а відтак з останнього як солідарного боржника на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню заборгованість за період з березня 2017 року по 01 червня 2021 року за послуги з:

централізованого опалення у розмірі 22616,67 грн.;

постачання гарячої води - 69788,78 грн.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти вимог позивача, відповідачем ОСОБА_1 не надано власного розрахунку заборгованості та не спростовано розрахунок заборгованості, наданого позивачем.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що ТОВ «Євро-Реконструкція» послуги надавались з перервою, не надавались або надавались неякісно, що могло б бути підставою для здійснення перерахунку розміру плати за надані послуги.

Твердження відповідача ОСОБА_1 про відсутність укладеного між сторонами договору не є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних, так як споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі висновки містяться у постанові ВеликоїПалатиВерховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що будучи зареєстрованим у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , він там фактично не проживає, колегія суддів відхиляє, оскільки особи, які зареєстровані за вказаною адресою зберігають за собою право проживання у житловому приміщенні, а відтак останні зобов`язані сплачувати за надані їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 6637,74 грн. за період з березня 2017 року по 01 червня 2021 року.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) *Q/DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 15842,77 грн. за період з березня 2017 року по 01 червня 2021 року.

А відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 червня 2021 року в розмірі 101989,75 грн., інфляційних втрат в розмірі 17338,24 грн., 3% річних у розмірі 6868,97 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судового збору у розмірі 756,67 грн. з ухваленням в цій частині нового.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути пропорційно до задоволених вимог: з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати у розмірі 688,79 грн., а з ТОВ «Євро-Реконструкція» на користь відповідача ОСОБА_1 - 203,71 грн.за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на 01 червня 2021 року в розмірі 101989 грн. 75 коп., інфляційних втрат в розмірі 17338 грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 6868 грн. 97 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судового збору у розмірі 756 грн. 67 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , як солідарного боржника з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 22616 грн. 67 коп., за послуги з постачання гарячої води - 69788 грн. 78 коп., 3% річних у розмірі 6637 грн. 74 коп., інфляційні втрати у розмірі 15842 грн. 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судові витрати у розмірі 688 грн. 79 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 203 грн. 71 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: