ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

05 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» із вимогою про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (а. с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він з 01 вересня 1995 року перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське». 02 січня 2020 року позивача звільнено з підприємства відповідача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Загальний стаж роботи позивача складає 24 роки 01 місяць 05 днів, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів позивач пропрацював 21 рік 11 місяців 10 днів. За час роботи в шкідливих умовах позивач набув професійне захворювання, а саме основний діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромам; пневмоконіоз (q/q, 1/2), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J60). Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба II ст., ст. 3. СН 0 ст. Ризику 3. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У відповідності з висновками МСЕК від 03 лютого 2022 року при первинному огляді позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом третьої групи за профзахворюваннями безстроково. Позивач тривалий час знаходився на лікуванні та обстеженнях, і не відомо, які наслідки такого впливу чекають його у майбутньому. Відповідачем не були забезпечені належні, безпечні і здорові умови праці, що призвело до набуття професійного захворювання та супутніх захворювань. Внаслідок втрати 65% професійної працездатності позивачу встановлено 3 групу інвалідності, що свідчить про необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення нормальних життєвих зв`язків. Наслідками професійних захворювань стали: частий кашель, який не приносить полегшення; приступи недостачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, задуха, яка посилюється при фізичному навантаженні, що спричиняє і моральні страждання. Фізичний біль носить постійний характер. Позивач став роздратованим, не має можливості реалізувати свій звичний уклад життя, у нього порушився сон. Більше того, позивач почуває себе неповноцінною людиною, тому що обмежений у виконанні роботи в певних умовах, а він міг би ще працювати, що також є причиною його моральних страждань та хвилювань. Також зазначив, що важко переживає ту обставину, що став непрацездатним, що тривалий час перебуває на лікуванні і відірваний від своєї сім`ї, вимушений нести матеріальні та моральні затрати на лікування. З часом здоров`я позивача не покращується. Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки з близькими. Порушені нормальні життєві зв`язки позивача, через що йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду позивач оцінює в 131755,00 гривень з розрахунку: один прожитковий мінімум (на 01.07.2022 року 2027 гривень) за кожний відсоток втраченої працездатності. Тому, прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди у розмірі 131755 гривень.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 70000 (сімдесят тисяч) гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь Держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок гривень.

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про скасування рішенян суду та постановляння ухвали про затвердження мирової угоди та закриття провадження (а.с.71-73).

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що висновки суду про відмову у затвердженні мирової угоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки надана суду першої інстанції мирова угода та спільна заява про її затвердження складені в формі єдиного письмового документу підписаного представниками сторін, що є достатнім для її дійсності з огляду на положення ч. 4 ст. 203, ст. 204, ч. 2.ст. 207 та ч. 1 ст. 215 ЦК України. Умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, в тексті спільної заяви про затвердження мирової угоди описанім наслідки затвердження мирової угоди судом, тобто представникам сторін дані наслідки відомі, роз`яснювати їх необхідності немає.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, наказом № 26 кз від 09 січня 2020 року він був звільнений з займаної посади за ст. 38 КЗпП за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а. с. 7-8).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14 січня 2022 року, затвердженим 17 січня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці Королем В. (а. с. 11-12), позивачу було встановлено професійне захворювання: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами (М54.1). Пневмоконіоз (q/q, 1/2), ускладнений хронічним бронхітом II ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (J60)». Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим часом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів важкості праці та пилу фібро генної дії. При цьому, причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) вказано: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію до 5% - фактична величина 30,2 - 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3, тривалість дії упродовж зміни 81-91,7 % зміни; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5 - 191,3 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 49,5 - 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична велична 10- 35 кг при нормативному значенні 30 кг; робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів - 56% зміни при нормативному значенні до 30 градусів - 25 % зміни; нахили корпусу 30-160 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну; фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 82-96 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106417 від 03 лютого 2022 року, яка видана Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м. Краматорська (а. с. 9), вбачається, що позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 65% по сукупності профзахворювань, з 28 січня 2022 року безстроково. Потреба у медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, підстава Акт огляду МСЕК № 112.

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 547728 від 03 лютого 2022 року (а. с. 10) вбачається, що позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності за профзахворюваннями безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював більше 21 року, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача, як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, судом враховано, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності безстроково, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. На переконання суду, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 70 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду 1 інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, стягнувши компенсацію в сумі 70 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.

Висновок суду підтверджується, зокрема, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17 січня 2022 року, згідно з п. 17 якого, хронічне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, - важкості праці та пилу фіброгенної дії.

Відповідач не оспорює факт перебування позивача в трудових відносинах.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами. Висновком МСЕК, позивачу первинно встановлено 65% втрати працездатності, у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки в тому числі і відповідач як роботодавець, у якого позивач пропрацював більше 21 року, не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна і вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Тому, позивач як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності у відносно молодому віці на момент складання Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) , встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безстроково.

Звертаючись до суду, позивачем, зазначено обставини спричинення моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, що обмежує його життєву активність та вимагають додаткових зусиль для організації життя, що для організації свого життя йому доводиться докладати додаткових зусиль, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, професійні хвороби позначилися на його здібностях, що викликає в нього негативні емоції та переживання, суттєво позначаються на його психологічному стані.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ Шахтоуправління Покровське про необхідність задоволення мирової угоди, колегія суддів не приймає до уваги.

Приписами ч. ч. 1-2 ст. 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Як вбачається з матеріалів справи заява про затвердження мирової угоди було подано через Електронний суд одноособово представником відповідача ПрАТ Шахтоуправління Покровське, а наданий електронний документ не містить підпису відповідача чи його представника. Суд правомірно не прийняв її до уваги, а в апеляційній інстанції позивач не здійснив жодних дій щодо погодження такої угоди.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції. Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.). Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: