КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6490/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І.О.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У вересні 2021 року AT КБ "ПРИВАТБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 60 836,22 грн заборгованості за кредитним договором.

Вимоги обґрунтовує тим, що 13 лютого 2008 року між сторонами виникли кредитні правовідносини шляхом заповнення позичальником анкети-заяви, відповідно до якої останній приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Згідно із доводами позовної заяви позичальник отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, в подальшому ліміт збільшено до 25000,00 грн, при цьому кредитний ліміт може змінюватися за ініціативою банку.

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 15 серпня 2021 року заборгованість становить 60836,22 грн, що складається із:

- 49183,20 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 11653,02 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 лютого 2008 року, а саме за простроченим тілом кредиту в розмірі 49183,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору в розмірі 2270 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні частини заборгованості за процентами, AT ''ПРИВАТБАНК" подано апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року в цій частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказує, що між сторонами укладено договір, позичальник погодився на його умови, зокрема з тим, що підписавши заяву, позичальник погоджується і з іншими умовами, які розміщені на сайті банку та у сукупності становлять весь договір та правом банку змінювати кредитний ліміт.

Вказує, що, підписавши 03 вересня 2008 року анкету-заяву, відповідач висловив згоду про оформлення договору та особистим підписом засвідчив, що ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку. Вказує, що у вказаній заяві позичальником зазначено тип кредитної карти та процентну ставку, а відтак договір уважається укладений.

Зазначає, що у даному випадку не застосовуються правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №342/180/17 від 03 липня 2019 року, оскільки відповідач повідомлений про умови кредитування.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм, матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, відтак у іншій частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2022 року Київським апеляційним судом не переглядається.

Відмовивши в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції вказав, що у заяві позичальника від 13 лютого 2008 року процентна ставка не зазначена, а тому суд не убачає правових підстав для стягнення процентів та вважає вимоги безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 13 лютого 2008 року, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua , не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Правовідносини між сторонами можуть виникати унаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої (стаття 634 ЦК України). Про ознайомлення із запропонованими умовами сторона, яка приєднується, має засвідчити своїм підписом, чи іншим способом про ознайомлення та погодження (стаття 207 ЦК України).

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

Підставою позову є невиконання кредитних зобов`язань, що пов`язані із видачею кредитних коштів.

Статтею 1054 ЦК України установлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цій справі АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Саме банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна уважати, що в такому випадку споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Оформлення договірних відносин, у разі виникнення спору, повинно забезпечувати рівні можливості для сторін доводити факт укладення договору на тих чи інших умовах, а суд дослідити та оцінити такі умови. Обравши спосіб, відповідно до якого клієнт AT "ПРИВАТБАНК" лише вказує, що він ознайомився з умовами, які викладені окремо на веб-сайті банку в мережі Інтернет та вони можуть змінюватися, проте клієнт зобов`язаний стежити за такими змінами, банк, тим самим, добровільно допускає настання ризику доведення своїх вимог та факту належної обізнаності клієнта банку із умовами, на яких відбувається кредитування.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи убачається, що 13 лютого 2008 року у формулярі анкета-заява заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, у відповідності із змістом якої він погодився на те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складають договір про надання банківських послуг, із якими клієнт банку ознайомився та згоден з ними, зобов`язується їх виконувати. Дата відкриття рахунку 13 лютого 2008 року, дата видачі кредитної карти 13 лютого 2008 року.

Анкета містить розділ, у якому навпроти запропонованого виду карток (кредитка "товари у розстрочку", кредитка "подія", кредитка "універсальна" 30 днів пільгового періоду) необхідно проставити позначку. Окрім того, у полі "кредитний ліміт у сумі" також передбачається проставлення грошової суми. Відповідна позначка проставлена навпроти "кредитка "Універсальна" 30 днів пільгового періоду. Графа "кредитний ліміт у сумі" залишилась незаповнена. Окрім цього, у графі "базова процентна ставка за кредитом на місяць на залишок заборгованості" рукописним шрифтом вказано 3%.

Отже при зверненні до суду з цим позовом банком доведено укладення між сторонами кредитного договору та такі його суттєві умови, як сума кредиту та процентна ставка. Використання коштів підтверджується випискою по рахунку, яка у відповідності до пункту 62 постанови правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України" є підтвердженням виконаних за день операцій.

Суд першої інстанції на викладене увагу не звернув, а тому помилково зробив висновок, що у заяві позичальника від 13 лютого 2008 року процентна ставка не зазначена.

Разом з тим, відповідно до наданого розрахунку з 13 лютого 2008 року банком використовувалась процента ставка у розмірі 36% річних (3% на місяць), з 01 січня 2013 року процентна ставка знижена до 30% на рік, з 01 вересня 2014 року збільшена до 34,8%, з 01 квітня 2015 року збільшена до 43,2%, з 26 серпня 2017 року зменшена до 42%, з 01 серпня 2018 року зменшена до 40,8%.

Будь-яких доказів, які б підтверджували те, що між сторонами досягнуто домовленості про зміну розміру процентної ставки матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, розмір процентів є узгодженим сторонами у анкеті-заяві від 13 лютого 2008 року розмір процентів на рівні 36% річних (3% на місяць).

З матеріалів справи убачається, що до 01 січня 2013 року процентна ставка становила 36% річних та розмір заборгованості за процентами складає 43,89 грн.

З 01 січня 2013 року по 30 серпня 2014 року процентна ставка становила 30% на рік. З 01 вересня 2014 по 01 квітня 2015 року - 34,8% на рік. Станом на 31 березня 2015 року розмір заборгованості за відсотками складає 0 гривень.

Оскільки використання банком процентної ставки, що є меншою за узгоджену згідно договору, не порушує прав обох сторін, суд в цій частині погоджується з використанням таких чинників при обрахуванні розміру заборгованості.

В період з 01 квітня 2015 року по 24 серпня 2017 року банком використано процентну ставку 43,2% та розмір заборгованості за процентами за вказаної процентною ставкою в цей період склав 4208,50 грн. За процентною ставкою 36% (узгоджена) в цей період заборгованість за відсотками становить 3607,28 грн (формула: 4208,50 грн / 43,2% х 36%).

В період з 26 серпня 2017 року по 30 липня 2020 року банком використано процентну ставку 42% та розмір заборгованості за процентами за вказаної процентною ставкою в цей період склав 0 гривень.

В період з 01 серпня 2020 року по 15 серпня 2021 року банком використано процентну ставку 40,8% та розмір заборгованості за процентами за вказаної процентною ставкою в цей період склав 11653,02 грн. З процентною ставкою 36% в цей період заборгованість за відсотками становить 10 282,08 грн (формула: 11653,02 / 40,8% х 36%).

Ураховуючи викладене, загальний розмір заборгованості за відсотками за цей період склав 3607,28 + 10282,08 = 13889,36 гривень.

З даних розрахунку убачається, що боржником здійснювалось погашення заборгованості за відсотками на загальну суму 12035,49 гривень.

За таких обставин, ураховуючи те, що відповідачем в період нарахувань за відсотковою ставкою 42% річних (з 26 серпня 2017 року по 30 липня 2020 року) сплачувались кошти на погашення відсотків, оскільки за вказаний період відповідач не має заборгованості, апеляційний суд робить висновок, що сплачені відповідачем кошти на погашення процентів у розмірі 12035,49 гривень слід зарахувати у рахунок погашення загальної заборгованості за відсотками, узгодженими сторонами (36%).

Відтак суд робить висновок, що з відповідача на користь позивача у рахунок погашення загальної заборгованості за відсотками слід стягнути 1853,87 гривень (13889,36 грн - 12035,49 грн).

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог у розмірі 1853,87 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у сумі 2270 грн, який і був сплачений позивачем.

За подання апеляційної скарги підлягав сплаті та був сплачений судовий збір 3405 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги в розмірі 1853,87 грн, що становить 15,9% від оскаржуваних вимог - 11653,02 грн.

Відтак пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 541,40 грн.

Разом з цим, суд звертає увагу, що при ухваленні судового рішення суд першої інстанції, задовольнивши позов частково, стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у повному обсязі, що суперечить положенням частини 1 статті 141 ЦПК України.

Виявлений на стадії апеляційного перегляду недолік слід усунути, шляхом зменшення розмір стягнутого з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору з 2270 гривень до 1 904,53 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року в оскарженій частині щодо вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за процентами у розмірі 1853,87 грн.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору з 2270 гривень до 1904,53 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції 541,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає,крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (, адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова