РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року

м. Рівне

Справа № 571/679/22

Провадження № 22-ц/4815/745/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Мороз А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнівська державна нотаріальна контора Рівненської області, староста Масевицького старостинського округу Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області Нестерчук Наталія Петрівна

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської областівід 12 квітня 2023 року, ухваленого в складі судді Клмзюк А.Ф., дата складання повного тексту рішення 20.04.2023, у справі №571/679/22

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнівська державна нотаріальна контора Рівненської області, староста Масевицького старостинського округу Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області Нестерчук Наталія Петрівна, про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 звернувся в Рокитнівську державну нотаріальну контору Рівненської області із заявою про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі повідомили, що 08.11.2021 батько зробив заповітне розпорядження, відповідно до якого все його майно заповів своїй сестрі ОСОБА_2 .

Ознайомившись із заповітом вважає його протиправним, таким, що має бути визнаний недійсним. На його переконання, батько не мав наміру 08 листопада 2021 року посвідчувати заповіт та не робив цього.

У заповіті за загальними правилами має зазначатися місце та час посвідчення заповіту. У заповіті вказано, що його посвідчено в селі Масевичі, Рокитнівського району Рівненської області. Станом на 08 листопада 2021 року такого населеного пункту не існувало. Окрім цього, місцем посвідчення заповіту не є адміністративно територіальна одиниця де його посвідчували, а місце, де його посвідчили. У заповіті місце посвідчення заповіту не вказано. Батько фізично не міг відвідати приміщення Масевицького старостинського округу Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, так як від будинку де проживав батько та до селищної ради йому потрібно було витратити не меншу 10 хвилин. Тобто, після з`ясування волевиявлення ОСОБА_3 старості Масевицького старостинського округу Рокитнівської селищної ради Нестерчук Наталії Петрівні мало знадобитися більше 20 хвилин, щоб надрукувати заповіт та повернутися до ОСОБА_3 для його підписання. В протилежному випадку написане у заповіті від 08 листопада 2021 року не відповідало волі ОСОБА_3 .

Просив суд про задоволення позову.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Рокитнівська державна нотаріальна контора Рівненської області, староста Масевицького старостинського округу Рокитнівської селищної ради Сарненського району Рівненської області Нестерчук Наталія Петрівна, про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , посвідченого 08 листопада 2021 року старостою Рокитнівської селищної ради Нестерчук Н.П., відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов переконання, що оспорюваний заповіт за формою, порядком його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження його нікчемності чи недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував що в заповіті не вказано місце посвідчення заповіту, оскільки було встановлено, що заповіт було посвідчено по місцю проживання заповідача, а також не вказано причини за якими заповіт посвідчувався не у приміщенні органу місцевого самоврядування. Крім того вважає, що заповіт повинен був посвідчуватися в присутності свідків. Вважає, що при оформлені заповіту було допущено порушення щодо його оформлення та посвідчення, а тому цей заповіт має бути визнано недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду законне та обґрунтоване. Просить залишити його без зміни, а скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер в с.Масевичі, Рокитнівського району Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва смерть (а.с.9).

Згідно заповіту, складеного в с.Масевичі, Рокитнівського району Рівненської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , будучи при здоровому розумі ясній пам`яті, що діє вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, бажаючи реального настання правових наслідків, не помиляючись щодо обставин зумовлених нижче, діючи без впливу обману, не під впливом тяжкої обставини, на випадок своєї смерті робить заповітне розпорядження: Все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає сестрі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_2 .

Заповіт містить підпис заповідача та запис: «Заповіт прочитаний мною, мені зрозумілий і мною підписаний».

Також заповіт містить запис, що складений в селі Масевичі Рокитнівського району, Рівненської області, 08 листопада 2021 року о 15 год.20 хв., на прохання заповідача записаний зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Заповіт посвідчений Нестерчук Наталією Петрівною, старостою Рокитнівської селищної ради. Заповіт записаний ОСОБА_4 зі слід ОСОБА_3 . До підписання заповіт прочитаний вголос і підписаний о 15 год. 40 хв.. Особу встановлено, дієздатність перевірено, зареєстрований в реєстрі за №3-33 (а.с.8, 65).

Згідно журналу для реєстрації нотаріальних дій сіл Масевичі, Буда Рокитнівської селищної ради, 08.11.2021 за порядковим номером 3-33 зареєстровано нотаріальну дію про посвідчення заповіту ОСОБА_3 , с.Масевичі, паспорт НОМЕР_1 від 12.11.1997 р. (а.с.66-68).

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Згідно із статтею 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Убачається, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання (с. Масевичі Рокитнівського району, Рівненської області, 08 листопада 2021 року, складено о 15 год. 20 хв), староста Рокитнівської селищної ради ОСОБА_4 встановила особу заповідача, перевірила його дієздатність, роз`яснила заповідачу зміст статей 1241,1247,1251,1257 ЦК України та посвідчила особистий підпис на заповіті. При складанні та посвідченні заповіту дотримано таємницю заповіту відповідно до статті 1255 ЦК України.

Доказів того, що при складанні та посвідченні заповіту волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі позивачем суду не надано.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

При таких обставинах, колегія суддів, приймаючи до уваги принцип поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, вважає, що суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання у апеляційній скарзі на суперечності щодо місця та часу підписання померлим ОСОБА_3 заповіту не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

При викладенні частини першої статті 1247 ЦК України «місце складення» законодавцем використано поряд із «письмовою формою». У доктрині та судовій практиці під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторони (сторін) та/або його фіксація. Проте розуміння «місця складення заповіту» як певного місця де здійснюється вираження волі спадкодавця, не дозволяє кваліфікувати вказівку на місце як елемент письмової форми. Під змістом правочину у доктрині та судовій практиці розуміється сукупність умов, викладених у ньому. Аналіз положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати, що зміст заповіту складає розпорядження заповідача відносно належних йому прав та обов`язків. Тобто розпорядження, як правило, про призначення спадкоємців та розподіл між ними належних спадкодавцю прав та обов`язків. Натомість «місце складення заповіту» сутністно відмінна від розпоряджень спадкодавця, спрямованих на визначення юридичної долі його прав та обов`язків.

Зазначене стосується і часу складання заповіту.

Такі висновки узгоджуються із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 липня 2022 року у справі № 681/196/20.

Оскільки місце і час складення заповіту не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є реквізитом заповіту, а неточності у заповіті щодо місця та часу його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність), тому доводи апеляційної скарги про помилковість висновків судів про відмову у задоволенні позову є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської областівід 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2023року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Шимків С.С.

Ковальчук Н.М.