20.09.2023 Справа № 756/5777/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________
Унікальний №756/5777/23
Провадження №2-п/756/88/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря Колесник А.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2023 позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , заборгованість за договорами позики у розмірі 365 686 грн., суму відсотків за користування коштами у розмірі 11 4496,29 грн. та три відсотки річних від простроченої суми боргу у розмірі 25 698,22 грн. та судовий збір у розмірі 5 058,80 грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в результаті чого був позбавлений можливості надати до суду відзив на позовну заяву. Крім того, зазначив, що при постановленні вказаного рішення судом було досліджено не всі обставини, які мають істотне значення для вирішення справи, а тому дане рішення є передчасним та підлягає скасуванню.

Ухвалою Оболонського районного суду від м. Києва від 23.08.2023 вказана заява була прийнята до провадження судді та призначена до розгляду.

11.09.2023 від позивача ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Обставини викладені в заяві відповідача не підтверджені жодними доказами, посилання на відсутність детального розрахунку та суми сплачених відсотків не відповідає дійсності. Окрім того, відповідач зазначаючи про неправильність розрахунку суми 3% річних, не надає власного розрахунку для спростування. Таким чином, позивач не вбачає поважних підстав для скасування рішення суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся. Через канцелярію суду надійшла заява позивача з проханням проводити розгляд справи без його участі, у задоволені заяви про перегляд заочного судового рішення просив відмовити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Надав до суду заяву з проханням відкласти розгляд справи з посиланням на необхідність прибути до четвертого відділу Кам`янського РТЦК та СП.

Частиною 1 ст. 287 ЦПК України визначено, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи те, що це повторна неявка відповідача, який не був позбавлений можливості забезпечити участь представника у судовому засіданні, суд вважає за можливе проводити розгляд заяви за відсутності обох учасників.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 285 ЦПК України визначено, що у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Як убачається із матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2023 позовні вимоги були задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позики, суму відсотків за користування коштами, три відсотки річних від простроченої суми боргу та вирішено питання про розподіл судових витрат.

З рішення суду убачається, що відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Матеріали справи містять відповідь №64733 від 09.05.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру згідно якої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 31.08.2020 (а.с.21).

Направлена на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судова кореспонденція про розгляд цивільної справи не була отримана та повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 25, 33).

Окрім того, додаткове повідомлення про дату, час і місце проведення судового засідання здійснювались судом з використанням засобів мобільного зв`язку та таке повідомлення було доставлено на номер телефону відповідача ( НОМЕР_1 ) у додаток «Viber» (а.с.24, 32). Вказаний номер телефону співпадає із тим, який зазначений відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення.

Додатково суд повідомляв відповідача про судове засідання, яке мало місце 27.07.2023 шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті судової влади (а.с. 31).

Таким чином, твердження відповідача про те, що йому нічого не було відомо про наявність судового провадження та про дату, час та місце розгляду справи, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Положення ч. 5 та ч. 6 ст. 128 ЦПК України визначають, що судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасниками судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судового повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

З огляду на зазначене, а також з урахуванням положень ст. 128 ЦПК України та висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд даної справи та йому направлялась ухвала суду та позовна заява з документами до неї.

Викладене свідчить про те, що суд виконав покладений на нього обов`язок повідомити учасників про дату, час та місце розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні, не подав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки, причин неподання відзиву на позов тощо.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення вказує, що не погоджується із ухваленим рішенням та стверджує, що судом не у повній мірі було досліджено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема відповідачем було здійснено погашення заборгованості за договором позики від 23.09.2019 та 18.10.2019. Також відповідач не погоджується з розрахунком суми трьох відсотків річних.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано.

Більше того, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову, до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем не додано.

Сукупності обставин, визначених ст. 285 ЦПК України судом встановлено не було, а відповідачем їх наявність не доведена.

За таких обставин суд вважає, що судом було постановлено заочне рішення з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, interalia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заяву про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27.07.2023 слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.285, 287, 288 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ) про стягнення боргу - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя Олексій ДИБА