Провадження № 2-др/554/59/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.09.2023 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича, про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича, про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, в якій прохає:

ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 60000 грн. та судові витрати за вирішення справи на користь відповідачки (гонорар успіху), у розмірі 80000 грн.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19.07.2023 року позовну заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя задоволено.

Відповідно до умов п. 6 Угоди про надання правової допомоги від 25.01.2022 року, з урахуванням додаткової угоди від 15.09.2022 року, відповідачка зобов`язана сплатити АО «Консулат» (адвокату Подольському В.О.) гонорар за надання правової допомоги у розмірі 60000 грн.

На виконання Угоди відповідачкою було сплачено 40000 грн.

Надалі, у зв`язку з матеріальними труднощами відповідачки, АО «Консулат» буде приймати оплату за надану правову допомогу поза межами строку, встановленого п. 6 Угоди.

Крім того, п. 3 додаткової угоди від 15.09.2022 року передбачено додатковий гонорар у розмірі 80000 грн. (гонорар успіху) у випадку вирішення справи на користь відповідачки, тобто, відмови у задоволенні позовної заяви.

Ураховуючи викладене, представник відповідача прохає задовольнити заяву та ухвалити додаткове рішення про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечує.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, судом повідомлялися у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав - суд ухвалою відмовляє у задоволенні заяви.

Суд наголошує, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (стаття 263 ЦПК України). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Рішення суду повинно бути повним, тобто повинно вирішувати усі позовні вимоги та усі питання, пов`язані із розглядом спору. Способом усунення неповноти рішення суду є ухвалення додаткового рішення.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень ЄСПЛ містить та розвиває такий підхід до обґрунтованості судових рішень, зокрема, у справі "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України" та ін.).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що 19.07.2023 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави позовну заяву ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 13 травня 2005 року до 28 березня 2020 року.

Визнано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 об"єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за кожним нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати: 8 294,00 грн. судового збору за вимогу майнового характеру; 908 грн. судового збору за пред"явлення вимоги немайнового характеру; 454,00 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та витрати на правничу допомогу в сумі 9320 грн., а всього стягнути 18 976 грн.

Згідно п.1 ч.2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Крім цього, відповідно до п. 3 Додаткової угоди від 15.09.2022 року укладеної між відповідачкою ОСОБА_4 та АО « Консулат», передбачено додатковий гонорар у розмірі 80000 грн. (гонорар успіху) у випадку вирішення справи на користь відповідачки, тобто, відмови у задоволенні позовної заяви.

Таким чином, доводи представника відповідача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати за вирішення справи на користь відповідачки (гонорар успіху) у розмірі 80000 грн. суд вважає безпідставними, оскільки даний позов ОСОБА_2 задоволено.

За таких обставин, враховуючи, що позов задоволено та при винесенні рішення судом було вирішено питання про судові витрати пропорційно задоволеним вимогам відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку, що подана заява представника відповідача не містить передбачених законом підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених відповідачем судових витрат , пов`язаних із розглядом даної справи, тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 10,141, 258-265, 270, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Подольського Вадима Олеговича, про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом адвоката Маюрнікової Віти Нестерівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.В. Тімошенко