Справа № 524/6303/21
Провадження №2/524/54/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Панченко А.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року до суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя вона склала заповіт, згідно якого, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , позивачу. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . У березні 2019 року позивач звернулася до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , де була заведена спадкова справа № 264/2018 від 22.10.2018 року, та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 . Постановою від 07.03.2019 року нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 з підстав недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 від 06.03.2000 року, укладеного між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_9 , згідно якого продавці продали, а покупець придбала квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу нерухомості зареєстрований Кременчуцькою товарною біржою, реєстраційний номер 84238 від 06.03.2000 року. Інші спадкоємці після померлої ОСОБА_9 , які б подали заяву про прийняття спадщини після її смерті, відсутні.

Ухвалою судді від 12.07.2021 року позов залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 03.08.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року у справі витребувано докази.

15.02.2022 року представник позивача ОСОБА_12 збільшила позовні вимоги, просила суд

- визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 , укладений між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 діють ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_9 , зареєстрований Товарною біржею «Українська» 06 березня 2000 року, реєстраційний номер 84238, та в Комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 березня 2000 року за № 58 в реєстровій книзі за № М-4,

- визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 11.11.2022 року за клопотанням представника позивача до у часті у справі залучено співвідповідачів.

Ухвалою судді 13.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.08.2023 року постановлено повернутись до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою судді 09.08.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Коробов Д.В. про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду письмові пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив суд слухати справу без його участі та ухвалити рішення, ураховуючи норми діючого законодавства.

Співвідповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у судове засідання не прибули, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляли, відзив на на позов суду не направили.

Представник Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори у судове засідання не прибула, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду направила клопотання про розгляд справи без її участі, пояснень на позов суду не направила.

Суд, дослідивши матеріали справи, установив такі фактичні обставини справи:

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 57 (а.с. 19).

За життя ОСОБА_9 склала заповіт (а.с. 18), посвідчений державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Гуртовою О.С. 16.04.2015 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-417, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витяг № 40158537 (а.с. 18 зворот).

Згідно вказаного заповіту, ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповіла належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На день смерті ОСОБА_9 вказаний заповіт не скасований та не змінений.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

У березні 2019 року позивач звернулася до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори із заявою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 , де була заведена спадкова справа № 264/2018 від 22.10.2018 року, та із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою від 07.03.2019 року (а.с. 13) нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 з підстав недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 від 06.03.2000 року, укладеного між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_9 , згідно якого продавці продали, а покупець придбала квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу нерухомості зареєстрований Кременчуцькою товарною біржою, реєстраційний номер 84238 від 06.03.2000 року (а.с. 230).

Вказаний договір обома сторонами виконаний в повному обсязі. Покупець виплатила продавцям повну суму грошових коштів за квартиру в сумі 5 816,00 гривень, продавці добровільно виселилися із зазначеної квартири і ніколи не пред`являли до позивача ніяких претензій.

Після укладення вищевказаного Договору ОСОБА_9 звернулася до Комунального підприємства «Кременчуцького міжміського бюро технічної інвентаризації», де 07.03.2000 року була проведена державна реєстрація вказаного договору, згідно якого було зареєстровано за ОСОБА_9 на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , про що свідчить спеціальний Реєстраційне посвідчення від 07.03.2000 року (а.с. 231).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного:

Договір купівлі-продажу був вчинений у березні 2000 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював відносини купівлі-продажу майна.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 року за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.

Згідно з ст. 1, 2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних із ним торгівельних операцій.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення.

На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

За положеннями ч. 2 ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки договором купівлі-продажу за реєстраційним номером № 84238 від 06.03.2000 року, укладеним на Українській товарній біржі, з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу», в редакції станом на 01.07.1999 року, сторони досягли згоди щодо усіх його істотних умов, виконали ці умови, та по сьогоднішній день у сторін заперечень стосовно наслідків його укладення не виникло, що дає підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно довідки Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» № 61/1019 від 01.03.2019 року власником квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_9 (1/1 частка на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого товарною біржею «Українська» м. Київ за р. № 84238 від 06.03.2000 року (а.с. 12).

Таким чином, за свого життя ОСОБА_9 на законних підставах набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за тими вимогами чинного законодавства, які існували на день укладання вищевказаного договору, а оскільки позивач позбавлений можливості в установленому законом порядку отримати Свідоцтво про право на спадщину, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності в порядку спадкування на квартиру.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Спадкове право охоплює норми, що регулюють відносини, пов`язані з переходом прав і обов`язків від померлої особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, однією з підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно та земельні ділянки є прерогативою суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Надані позивачем письмові докази є належними та достатніми для висновку про те, що позовні вимоги є правомірними і підлягають задоволенню.

Керуючись викладеним, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості квартири АДРЕСА_1 , укладеного між продавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за неповнолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 діють ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_9 , зареєстрований Товарною біржею «Українська» 06 березня 2000 року, реєстраційний номер 84238. та в Комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 березня 2000 року за № 58 в реєстровій книзі за № М-4.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Семенова