ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8070/23 Справа № 216/5973/21 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 216/5973/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, відомостей щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 18 березня 1994 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб.

22 квітня 2021 року шлюб було розірвано на підставі рішення суду.

На теперішній час позивач не працює, є інвалідом III групи з 19 жовтня 2020 року, внаслідок загального захворювання з УОРА і така інвалідність встановлена по 01 листопада 2023 року під час перебування у шлюбі з відповідачем. На теперішній час позивач отримує пенсію за інвалідністю в розмірі 1 700 грн., інших джерел доходів не має, її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги. ЇЇ колишній чоловік матеріальної допомоги не надає, хоча відповідно до ст.ст. 75, 76 Сімейного кодексу України на нього покладено обов`язок по її утриманню, у зв`язку з непрацездатністю. Відповідач отримує пенсію у розмірі приблизно 19 500 грн., не має на утриманні інших осіб, окрім спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому має можливість надавати матеріальну допомогу.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини, у розмірі 1/4 частини від його доходу, щомісячно.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 15 вересня 2021 року протягом строку інвалідності ОСОБА_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 181,60 грн.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року задоволено частково заяву представника позивача - адвоката Чепурнова В.І. про ухвалення додаткового рішення.

Рішення суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини від 10 липня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання дружини згідно із положеннями статті 430 ЦПК України допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Відмовлено адвокату Чепурнову Віталію Івановичу у стягненні витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано що позивач отримує державну соціальну допомогу в розмірі, який не забезпечує їй прожиткового мінімуму, встановлений законом, не враховано, що відповідач по справі пояснив в судовому засіданні, що його матеріальне становище після розлучення, коли він забрав належний сторонам по справі автомобіль, значно покращилось та не врахував, що всі запозичені кошти у АТ «Кредит Агріколь Банку» та АТ «Ідея Банк» залишились у відповідача.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що він був та залишається єдиним, що утримує сім`ю. Згідно з рішенням суду відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини на утримання сумісної дитини. Відповідач є пенсіонером, і теж є інвалідом 3-ої групи, яка встановлена йому до 01 лютого 2023 року, що підтверджується відповідною довідкою. Він не працює, тобто інших доходів, окрім пенсії, не має. Протягом року відповідачу також необхідно проходити курс лікування, визначений лікарем, а це вимагає певних матеріальних затрат. Позивач, при зверненні до суду з позовом взагалі не вказувала на те, що у них є спільні кредитні зобов`язання, які відповідач продовжує сплачувати після розірвання шлюбу. Відповідач має дуже великі витрати кожен місяць, сплачує кредит в розмірі 14 100 грн., а також по кредитним карткам 5 000 грн.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 22 квітня 2021 року на підставі рішення суду між сторонами по справі було розірвано шлюб (а.с.4-5).

Як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25 червня 2021, від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 171 (а.с.3).

Дитина проживає разом з позивачем по справі, проте перебуває на утриманні відповідача, який сплачує аліменти на її утримання, що сторонами по справі не заперечувалась.

Згідно з довідкою МСЕК від 04 листопада 2021 року позивачу ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності строком до 01 листопада 2023 року. (а.с.34)

Згідно з довідкою УПСЗН Центрально-Міського району м. Кривого Рогу позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи, станом на серпень 2021 року 1 854 грн. (а.с.9)

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2777 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня №1» ДОР» з 03 березня 2020 року по 15 вересня 2020 року з діагнозом: Асептичний некроз голівок обох стегнових кісток. Двобічний деформуючий коксартроз 4 ст. Комбінована контрактура обох кульшових суглобів. Стійкий больовий синдром. СДПФХ 2 ст. ОХЗ грудо-поперекового відділу хребта СДПФХ 2 ст. (а.с.12)

Згідно з довідкою МСЕК від 28 січня 2020 року відповідачу ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності строком до 01 лютого 2023 року. (а.с.30).

Відповідно до виписок з медичної карти стаціонарного хворого № 230 та № 3900/779 відповідач перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «КМЛ №3» КМР з 22 червня 2021 року по 02 липня 2021 року та у ЦПМСД №6, амб. №1 з 20 жовтня 2021 року по 03 листопада 2021 року. (а.с.28,29)

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, позивач посилалась на те, що вона отримує пенсію за інвалідністю в розмірі, який не забезпечує прожиткового мінімуму, інших джерел доходів не має, її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на корить відповідача аліментів на її утримання в розмірі 1/20 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 15 вересня 2021 року протягом строку інвалідності ОСОБА_1 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом із тим відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ВС від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19 положення частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким є один з подружжя, що потребує матеріальної допомоги.

Аналіз норм СК України свідчить про те, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

У розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання) така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

Тобто, зміст частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у цій справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Верховний Суд вважав, що положення частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд її не застосовує.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, позивачем по справі не надано будь-яких фактичних, прямих і беззаперечних доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу. Посилання позивача на те, що відповідач отримує пенсію в розмірі 19 500 грн. є лише припущеннями, які не підтверджені належними та допустими доказами, клопотань про забезпечення і/або витребування доказів до та під час розгляду справи заявлено не було. Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що відповідач по справі також є інвалідом третьої групи та потребує лікування, що також впливає на питання про можливість чи неможливість відповідача надавити позивачу допомогу. Таких доказів не надано і суду апеляційної інстанції, а посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач по справі в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що його матеріальне становище після розлучення, коли він забрав належний сторонам по справі автомобіль, значно покращилось та на те, що всі запозичені кошти у АТ «Кредит Агріколь Банку» та АТ «Ідея Банк» залишились у відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що позивач отримує державну соціальну допомогу в розмірі, який не забезпечує їй прожиткового мінімуму, оскільки розмір пенсії за інвалідністю 1 854 грн., який позивач отримувала станом на серпень 2021 року, відповідає мінімальному прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність за відповідний період.

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про те, що матеріалами справи не встановлення належними і допустимими доказами того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу.

За загальними положеннями ЦПК України, обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти до висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України, є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Оскільки, колегією суддів скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове судове рішення у справі, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року втрачає силу, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 1610, 40 грн. (одну тисячу шістсот десять ) сплачений за подання апеляційної скарги у цій справі, необхідно компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання колишньої дружини - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: