н/п 2-о/490/35/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

присяжних Корогода С.В. та Федини Д.М.,

при секретарі Постолатій К.О.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

особи щодо якої вирішується питання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання особи недієздатною, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, у якій він просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 , недієздатним; встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та призначити його опікуном заявника.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує на те, що його батько ОСОБА_2 має психічне захворювання. У 2021 році ОСОБА_2 поставлено діагноз: Психоорганічний розлад, змішаний варіант, астенічний та психопатоподібний.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20 грудня 2021 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 січня 2021 року заяву залишено без руху.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2022 року справу прийнято до свого провадження та відкрито окреме провадження у справі.

Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 січня 2023 року витребувано медичну документацію ОСОБА_2 , призначено у справі судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі.

У червні 2023 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 110

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2023 року поновлено провадження у справі.

У судове засідання з`явився заявник ОСОБА_1 та особа, стосовно якої вирішується питання щодо визнання недієздатною ОСОБА_2 . Представник органу опіки та піклування до суду не з`явився, надавши суд заяву з прохання справу розглядати без його участі.

Заслухавши думку заявника та особи стосовно якої вирішується питання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності заінтересованої особи.

У судовому засіданні заявник свою заяву підтримав та просив її задовольнити. Заявник вказав на те, що його батько ОСОБА_2 у 94, 95 та 2021 роках звертався до лікаря психіатра та проходив лікування. Також заявник суду пояснив, що його батько проживає окремо від нього, у АДРЕСА_2 , яка належить його родичам. Батько заявника самостійно отримує в банкоматі пенсію, придбає собі продукти та готує їжу, прибирає у квартирі. Близько трьох чотирьох разів на місяць заявник привозить батькові їжу. Однак, декілька років тому, батько видав довіреність на сторонню особу, яка в подальшому уклала договір дарування належного батькові нерухомого майна. Надалі цей договір дарування у судовому порядку визнано недійсним, а заявником на разі вчиняються дії щодо виселення осіб, які проживають у будинку батька. Батько зловживає алкоголем.

З матеріалів справи слідує, що у 2009, 2016 та 2018 роках ОСОБА_3 ОСОБА_4 зверталися до органів поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , за результатами яких працівниками поліції проведено профілактичні бесіди та роз`яснено про наслідки таких дій. Також постановою Центрального НГУ УМВС України в Миколаївській області від 04 вересня 2009 року відмовлено у відкритті кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 .

В матеріалах справи наявні медичні картки стаціонарного хворого з яких слідує, що ОСОБА_2 надав усвідомлену згоду на проведення психіатричного огляду та госпіталізацію до КНП «МОЦПЗ» МОР, яке відбулося 02 грудня 2021 року, 05 січня 2022 року, 07 лютого 2022 року, 17 травня 2022 року. Також у матеріалах справи наявна амбулаторна картка ОСОБА_2 №17615, заведена в КПН «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради.

Перелічена медична документація була направлена судовому експерту для проведення судово-психіатричної експертизи, на вирішення якої судом поставлені такі питання: чи страждає ОСОБА_2 на психічне захворювання. Якщо так, то на яке?; чи усвідомлює ОСОБА_2 в силу свого психічного розладу здоров`я значення своїх дій та чи може керувати ними.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 110, складеного на виконання ухвали суду від 03 січня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає розладом особистості і поведінки органічної етіології змішаного (посттравматичного, інтоксикаційного) ґенезу з легким зниженням когнітивного функціонування. Психічний розлад ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У судовому засідання ОСОБА_2 пояснив суду що має трьох дітей (двох синів та доньку), проживає сам, окремо він своїх дітей у квартирі по АДРЕСА_3 . Обслуговує себе самостійно (отримує в банкоматі пенсію, придбає продукти харчування готує їжу та прибирає у своєму помешканні). З сином ОСОБА_1 бачиться декілька разів на місяць, він йому привозить продукти. Кілька років назад він видав довіреність на сторонню особу на розпорядження своїм майном, який надалі подарував іншим особам. Також ОСОБА_2 розповів суду, що надав розписку про отримання коштів, необхідних для тривання курей.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 усвідомлював де він знаходиться та з якого приводу, чітко назвав інформацію про себе (прізвище, ім`я, по батькові, дата місяць та рік народження, місце поживання). На питання суду відповідав по суті, плутався у деяких подіях його життя, віддалених в часі, розумів розпорядження головуючого щодо порядку, встановленого під час судового засідання.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав заяву його сина та просив задовольнити. Однак відповіді на питання суду про те, чи вважає він себе особою, не здатною керувати своїми діями та розуміти їх зміст, уникнув. Також зазначив, що згоден надати своєму синові довіреність на управління та розпорядження майном.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вимог заяви суд зазначає таке.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Відповідно до Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша - третя статті 41 ЦК України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Частиною третьою статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга статті 89 ЦПК України).

Відповідно до чатсини третьої статті 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши висновок судово-психіатричного експерта № 110 та заслухавши пояснення заявника та особи, щодо якої вирішується питання щодо визнання його недієздатним, суд дійшов всиновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що внаслідок виявлених у ОСОБА_2 психічних розладів він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Судовим експертом встановлено, що наявний психічний розлад ОСОБА_2 істотно впливає на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак висновку про неможливість керувати діями та усвідомлювати значення своїх дій ОСОБА_2 судовим експертом не зроблено.

Надані ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснення, дають можливість дійти висновку суду про те, що він розуміє місце та причину його перебування, усвідомлює значення тих дій, які відбувалися у судовому засіданні та наслідки, які це матиме для нього.

При цьому підтримання ОСОБА_2 вимог заяви свого сина самі по собі не можуть бути підставою для задоволення заяви про позбавлення його дієздатності та призначення опікуна, оскільки чинним законодавством встановлено, що єдиною підставою для визнання особи недієздатною є наявність у неї хронічного, стійкого психічного розладу внаслідок якого особа, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким підстав під час розгляду справи судом не встановлено. За такого у задоволенні заяви слід відмовити.

Судові витрати відстуні.

Керуючись статтями 76-80, 89, 263-268, 293-300 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, про визнання недієздатним ОСОБА_2 відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Л.М. Шолох

Присяжні С.В. Корогод

Д.М. Федина