Провадження № 2/521/1004/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання - Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Регіональна універсальна біржа «Александр-Н», про визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Регіональна універсальна біржа «Александр-Н», про визнання договору дійсним.

В обґрунтування своїх вимог, позивачі вказали, що 19.05.1999 року на Регіональній універсальній біржі «Олександр - Н» між громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-01616, за яким останні набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі вказують, що квартира була продана з торгів за 10000 грн., які отримані Продавцями до підписання договору та її власниками стали ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та після продажу квартири відповідачі виїхали з квартири зі своїм майном, передавши всі права на володіння, користування, і розпорядження квартирою.

На думку позивачів, як продавці так і покупці виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору, про що проставлена відмітка на договорі купівлі продажу, а також підтверджується відповіддю КП «БТІ» ОМР на адвокатський запит.

Також, позивачі вказали, що від дати укладення договору купівлі-продажу квартири по теперішній час ніяких претензій з боку відповідачів або інших осіб щодо недійсності договору не надходило.

Враховуючи викладене, позивачі вказали, що їх права, як власників квартири, обмежені, так як вони не можуть вільно реалізувати своє право власності, а саме розпорядження квартирою, у зв`язку з чим просили суд визнати дійсним договір № Н/99-01616 від 19.05.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості р. н. Н/99-01616, та в МБТІ м. Одеси, 11.06.1999 року, за реєстровим номером 294 у реєстровій книзі 112ДОП, що укладено між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 як продавцями з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як покупцями.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.03.2023 року, було закрито провадження у справі відносно відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у зв`язку з їх смертю.

Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позову (а. с. 55).

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.05.1999 року між громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-01616, за яким останні набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12 13).

Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна було укладено у письмовій формі та зареєстровано на Регіональній універсальній біржі «Олександр - Н».

11.06.1996 року Одеське міське бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу № Н/99-01616 від 19.05.1999 року зареєструвало право приватної власності на квартиру (а. с. 13, з. б.).

Згідно відповіді КП «БТІ» ОМР, від 24.10.2022 року, на адвокатський запит, станом на 31.12.2012 року право власності на кваритру АДРЕСА_2 , зареєстроване за « ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 » на підставі договору № Н/99-01616 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Регіональною універсальною біржею «Александр-Н» 19.05.1999 року. Реєстраційний запис зроблено 11.06.1999 року за реєстровим номером 294 у реєстровій книзі 112ДОП на сторінці 6. В правовстановлюючому документів тип і розмір часток не вказані (а. с. 17).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України).

Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.

Згідно з п. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 т. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.

Проте, на даний час позивач не може в повній мірі реалізовувати своє право власності на нерухоме майно, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1998 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.1991 року, ст.ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 223, 259, 264, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Регіональна універсальна біржа «Александр-Н», про визнання договору дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним Договір № Н/99-01616 від 19.05.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований в журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості р. н. Н/99-01616, та в МБТІ м. Одеси, 11.06.1999 року, за реєстровим номером 294 у реєстровій книзі 112ДОП, що укладено між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 як продавцями з однієї сторони та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як покупцями.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Н.В. Мирончук