Справа № 439/417/23
У Х В А Л А

іменем України

27 квітня 2023 року м. Броди

Суддя Бродівського районного суду Львівської області Рахімова О.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позовна заява оформлена з порушенням порядку, встановленого цивільним процесуальним законодавством України ( ст. ст. 175, 177 ЦПК України).

Ухвалою суду від 14.03.2023 року позовну заяву залишено без руху.

Позивача надано строк для усунення недоліків заяви - чотири дні з дня отримання копії ухвали.

Всі недоліки позовної заяви повно викладено в указаній ухвалі суду. Про наслідки невиконання вимог ухвали позивача попереджено.

Відповідно довідки Укрпошти про причини повернення від 14.04.2023 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернуте за закінченням терміну зберігання.

Крім того, ухвала суду про залишення заяви без руху розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень та є загальнодоступною.

Станом на 27.04.2023 року вищевказана ухвала суду не виконана, позивач не цікавиться рухом свого позову.

Позивачу було роз`яснено, що у разі не усунення недоліків, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити у судовий процес безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому залишення заяви без руху для того, щоб заявник усунув вказані вище недоліки, не може вважатися обмеженням доступу до правосуддя.

За таких обставин позовна заява не може бути прийнята до провадження суду.

Керуючись ст.ст.175,177, 185,186,260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - вважати неподаною і повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя О.В. Рахімова