справа № 208/5006/23
№ провадження 2-о/208/91/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді, Сушкової Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Дарчук М.І,.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

встановив:

У червні 2023 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла зазначена заява, за якою заявник, ОСОБА_1 , просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , трудової книжки серії НОМЕР_2 видана 19.01.1977 на російській мові, на ім`я, «( ОСОБА_1 ».

В обґрунтування заявник зазначає, що вона, ОСОБА_1 вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме трудової книжки НОМЕР_2 , саме їй, так як по досягненню нею пенсійного віку, вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії. Проте, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у призначення пенсії їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що згідно наданих документів її страховий стаж складає 2 років 00 місяців 00 дні, тоді як необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 25 років. В листі ГУ ПФУ зазначено, що до страхового стажу не враховано період роботи періоди роботи зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки титульний лист трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників - зазначене по батькові( ОСОБА_3 ) на першій сторінці трудової книжки не відповідає паспортним даним - ОСОБА_1.

Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_3 , виданого 10.03.1998 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області та картки фізичної особи, - платника податків РНОКПП НОМЕР_1 , її вірне прізвище, ім я та по-батькові ОСОБА_1 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 її по-батькові записано російською мовою як « ОСОБА_3 » та виправлено на « ОСОБА_4 ». Виправлення було внесено, коли вносилась зміна прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 , в якому її по-батькові значиться, як російською мовою « ОСОБА_4 ».

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 виданого повторно 23.05.2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), значиться, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 село Лопушня Рогатинського району Івано-Франкфівської області, актовий запис №22 від 23.03.1960 року, батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Ситуація яка виникла, не дає можливості зарахувати трудовий стаж, а тому вона просить суд встановити факт належності їй трудової книжки для оформлення пенсії за віком, так як іншим шляхом підтвердити належність їй трудової книжки, не існує на сьогоднішній день.

Ухвалою судді від 07 червня 2023 року справу було призначено до судового розгляду, в порядку окремого провадження.

Заявник, ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її вісутність, вимоги викладені в заяві підтримала та просила задовольнити, у повному обсязі.

Заінтересована особа, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали письмові пояснення по справі, в яких просили суд розглянути справу у їх відсутність, в своїх поясненнях вказали, що 20.03.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-ІУ). Заява Позивача від 20.03.2023 відпрацьовувалась по принципу "єдина черга'' та- автоматизованим шляхом потрапила на відпрацювання до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України, в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 24.03.2023 № 37 позивачу надано відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Вік позивача становить 63 роки. Надану позивачем трудову книжку серії № НОМЕР_2 , Головним управління не було прийнято до уваги, оскільки на титульній стороні книжки не співпадає по-батькові з тим, яке зазначено в паспорті.

Загальний страховий стаж Позивача становить 2 роки 0 місяців. З огляду на вище викладене, у зв`язку з наявністю спору про право доказування в судовому процесі, заява ОСОБА_1 до заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на їх думку має бути залишена без розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , по досягненню нею пенсійного віку, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії, за віком.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначення пенсії їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що згідно наданих документів її страховий стаж складає 2 років 00 місяців 00 дні, тоді як необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, визначений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 25 років. В листі ГУ ПФУ зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , оскільки титульний лист трудової книжки заповнений ,з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, тобто зазначене по батькові " ОСОБА_3 ", на першій сторінці трудової книжки, не відповідає паспортним даним, ОСОБА_1, що підтверджується листом ГУ ПФУ та копією трудової книжки, заявниці.

Згідно паспорту громадянина України НОМЕР_3 , який був виданий 10.03.1998 року Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області та картки фізичної особи - платника податків РНОКПП НОМЕР_1 вірне прізвище, ім`я та по-батькові заявниці є ОСОБА_1 .

В трудовій книжці серії НОМЕР_2 "по-батькові" заявниці записано російською мовою як « ОСОБА_3 » та виправлено на « ОСОБА_4 ». Виправлення було внесено, коли вносилась зміна прізвища з « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 , в якому по-батькові заявника значиться як російською мовою « ОСОБА_4 », що підтверджується наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданого повторно 23.05.2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) значиться, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 село Лопушня Рогатинського району Івано-Франкфівської області, актовий запис №22 від 23.03.1960 року, батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

З наведених вище наданих заявником документів вбачається, що трудова книжка серії НОМЕР_2 належить саме заявниці, в даному документі допущено помилку в написанні її по-батькові.

Встановлення в судовому порядку факту, зазначеного заявником, потрібно їй для отримання пенсії за віком.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Водночас, Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про доведеність заявником факту належності заявнику ОСОБА_1 трудової книжки, тобто правовстановлюючого документу, а тому вважає, що її заява підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку доказам, суд, на підставі внутрішнього переконання, вважає їх достовірними, оскільки їх свідчення узгоджуються між собою та за взаємним зв`язком із вищевказаними письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Що стосується пояснень та заперечень заінтересованої особи про необхідність залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду в зв`язку з наявністю спору про право то суд не можу погодитися з даними доводами, так як в поданій заяві не вбачається наявності спору про право, а зацікавлена особа не надала таких доказів. Дана заява про встановлення належності правовстановлюючого документу надає заявнику лише право довести зацікавленій особи належність їй трудової книжки, що є підставою для розгляду її заяви повторно.

Керуючись ст.ст.1, 2, 12, ч.2 ст.13, 81, 141, 174, 263-265, п.1 ч.1 ст. 315, ст. 319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка видана 19.01.1977 на ім`я «( ОСОБА_1 ».

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сушкова Л. І.