ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5935/23 Справа № 207/2203/22 Суддя у 1-й інстанції - Скиба С.А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року АТ КБ Приватбанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом посилаючись на те, що 17 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZB0GK00770153, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13 790 доларів США, з терміном повернення до 16 травня 2021 року.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 412,72 доларів США задоволено.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 14 квітня 2016 року заборгованість становила 7 640,52 доларів США, яка у подальшому змінюється по періодам, зазначеним у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить у розмірі 6 291,91 доларів США.

Враховуючи, що з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 17 травня 2006 року по 3 серпня 2015 року, то за період після ухвалення рішення, зокрема з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2 056,96 доларів США, з яких: 2 056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року позовні вимоги АТ КБ Приватбанк" залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки спірний період, за який Банк просить стягнути 3% річних від простроченої суми, визначено станом на 14 квітня 2016 року, а із зазначеним позовом позивач звернувся лише у серпні 2022 року, отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності, про що було заявлено представником відповідача.

Не погодившись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано відсутністю неналежного виконання відповідачем рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року, що є підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України та стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZB0GK00770153, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13790,00 доларів США на термін до 16 травня 2021 року ( а.с. 27 28 ).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8412,72 доларів США задоволено (а.с. 8 9 ). Відповідач отримав кошти, але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав.

Згідно приведеного розрахунку, сума заборгованості за тілом кредиту станом на 14 квітня 2016 року становить у розмірі 7640,52 доларів США, та яка у подальшому змінюється по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить у розмірі 6291,91 доларів США ( а.с. 10 14 ). За період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2056,96 доларів США, яка складається з 2056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми ( а.с. 15 19).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки відмовлено ( а.с. 49 54 ). Рішення суду набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з пропуску Банком строку позовної давності для звернення із вказаним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Колегія судів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За ст. 11 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини щодо виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2021 року у справі № 320/5115/17.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №320/5115/17.

Судове рішення про стягнення заборгованості засвідчує факт неналежного виконання стороною свого зобов`язання відповідно до цивільно-правових договорів кредиту.

Якщо за рішенням суду про стягнення заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Невиконання боржником грошового зобов`язання, яке встановлено на підставі рішенні суду про стягнення заборгованості є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно із ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Встановлено, що представником відповідача - адвокатом Малюк О.П. було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.143).

Врахувавши вказану заяву, зважаючи на те, що період, за який Банк просить стягнути 3% річних від простроченої суми зазначено станом на 14 квітня 2014 року, тоді як, із зазначеним позовом позивач звернувся до суду лише у серпні 2022 року, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про пропуск Банком трирічного строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав та вірно відмовив у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора на отримання передбачених в порядку ст. 625 ЦК України сум, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог саме з підстав пропуску банком строку позовної давності для звернення до суду за захистом свої прав та інтересів, про що було заявлено стороною відповідача.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича.

О.В. Лаченкова