Справа № 461/8282/23
Провадження № 2/461/3030/23
У Х В А Л А

03.10.2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі судді Стрельбицького В.В., розглянувши та дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кришко Оксана Вікторівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Комар Світлана Степанівна про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Фактичні обставини справи, суть питання, яке вирішується судом.

адвокат Кришко Оксана Вікторівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Комар Світлана Степанівна у якому просить визнати недійсним та скасувати заповіт, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ім`я ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати заповіт недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 225, 1257 ЦК України, посилаючись на те, що на момент складення заповіту, заповідач не розуміла значення свої дій та не могла керувати ними, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Копію оспорюваного заповіту до матеріалів позовної заяви долучено не було, натомість, як вбачається зі змісту самої позовної заяви, після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина у вигляді квартири, загальною площею 20,1 кв.м., житловою 14,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій, на підставі свідоцтва про право власності серії та номеру НОМЕР_2 від 23.09.2013 р., виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. Дану квартиру ОСОБА_4 заповіла на ім`я своєї онуки ОСОБА_3 .

Звертаючись до Галицького районного суду м. Львова, представник позивача покликається на виключну підсудність, яка передбачає подання позовів з приводу нерухомого майна за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у вищезазначеній справі, приходжу до висновку, що дану справу слід передати за підсудністю до Золочівського районного суду Львівської області, з огляду на нижченаведене.

Мотиви та висновки суду, а також положення закону,

яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є односторонній правочин заповіт і об`єктом перевірки судом є саме заповіт та волевиявлення заповідача на його складення, а не конкретний об`єкт нерухомого майна.

Позовна вимога про визнання заповіту недійсним є вимогою немайнового характеру і вирішує спір про волевиявлення заповідача, а не про право на спадкове майно.

Тобто, дана правова норма ч. 1 ст. 30 ЦПК України, не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту, а не визнання права позивача на нерухоме майно.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 13 квітня 2022 року Верховного Суду у справі №373/118/20 зазначено наступне: «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька приміщень, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох об`єктів нерухомості у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Отже, до позовної вимоги про визнання заповіту недійсним не може бути застосовано правову норму про виключну підсудність, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту. Тобто, за результатом розгляду даної категорії справ, якщо суд прийде до задоволення позовних вимог, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.

Наведене вище цілком узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ, зробленим у Аналізі судової практики внаслідок застосування судами роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 23.01.2017р., пункт 15 якого не передбачає застосування виключної підсудності до вимог про визнання заповіту недійсним.

Згідно ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 15 ст. 28 ЦПК України).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 , згідно позову, є : АДРЕСА_2 ; а відповідача ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 , що також підтверджується відповіддю № 255015 та №255022 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Таким чином, даний позов пред`явлено до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Враховуючи наведене, приходжу до висновку, що дана справа підсудна Золочівському районному суду Львівської області на підставі положень статті 27 ЦПК України, оскільки зі змісту позовної заяви, а також наведених у ній вимог вбачається, що позивач просить визнати недійсним заповіт, проте вказані вимоги не є вимогами майнового характеру. При цьому позовна заява не містить вимог про визнання права власності на конкретне нерухоме майно, що розташоване на території Галицького району м. Львова в порядку спадкування, позивачем дану вимогу не було заявлено.

Окрім того, разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, яка також підлягає направленню на розгляд до Золочівського районного суду Львівської області, виходячи з нижченаведеного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до постанови від 14.06.2021року у справі №308/8567/20 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду в складі колегії судів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 серпня 2020 року в справі N 520/9674/19 (провадження N 61-4032св20). Зокрема, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду прийшла, серед іншого, до наступних висновків про правильне застосування норм права:

Першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті.

Таким чином, перед вирішенням питання розгляду заяви по суті суд повинен перевірити чи подана така заява з дотриманням встановленої законом процедури, зокрема з дотриманням правил підсудності.

Позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кришко Оксана Вікторівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Комар Світлана Степанівна про визнання заповіту недійсним, не підсудна Галицькому районному суду міста Львова.

Відтак, заява про забезпечення даного позову також підлягає передачі за територіальною підсудністю до Золочівського районного суду Львівської області, адже така не містить окремих даних щодо її підсудності саме Галицькому районному суду міста Львова.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Також суд наголошує, що порушення правил підсудності призводить до того, що особа позбавляється можливості розгляду її справи саме в уповноваженому суді як «суді, встановленому законом», що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є підставою для скасування рішення суду в цивільній справі, внаслідок чого нівелюється вся діяльність суду першої інстанції в цивільній справі.

За нормами статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 31 ЦПК України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кришко Оксана Вікторівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Комар Світлана Степанівна про визнання заповіту недійсним, а також заяву адвоката Кришко О.В., подану в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позовних вимог передати на розгляд до Золочівського районного суду Львівської області.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький