Справа № 130/2979/22
Провадження № 22-ц/801/1826/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 рокуСправа № 130/2979/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Міхасішина І.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2023 року, ухвалене суддею Порощуком П.П. в м.Жмеринка, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про визнання права на укладення договору, про визнання права на виконання відповідачем вимог укладеного договору, про визнання невиконання відповідачем вимог укладеного письмового договору від 02 січня 2019 року, про поновлення права на виконання відповідачем вимог укладеного договору,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» про визнання права на укладення договору, про визнання права на виконання відповідачем вимог укладеного договору, про визнання невиконання відповідачем вимог укладеного письмового договору від 02 січня 2019 року, про поновлення права на виконання відповідачем вимог укладеного договору.

В обґрунтування позову вказав, що рішенням Жмеринського суду від 14 грудня 2020 року у справі №130/2553/19 визначено, що споживач ОСОБА_1 не укладав будь-якого договору з відповідачем, а приєднався до умов публічного договору шляхом отримання та сплати за відпущеному йому електроенергію. В умовах постанови Кабінету Міністрів України від 2020 року про пандемію Ковід-19 не в змозі був спростувати цей факт, що між сторонами вже укладений письмовий договір 02 січня 2019 року про постачання електроенергії. Відповідач не виконує умови цього укладеного письмового договору.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2023 року відмовлено в задоволені позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У скарзі зазначив, що суддя порушив вимоги ч. 2 ст. 185 ЦПК України, оскільки він зобов`язаний був залишити позовну заяву без руху та вказати суму судового збору, якщо вважав, що положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не діють. Висновок суду про обов`язок доводити його вимоги в іншій справі №130/2553/19 спростовується постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року та обґрунтуванням керівників держави України. У справі №130/2553/19 інші предмет та підстави позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом позивач фактично просить переглянути та надати переоцінку доказам, які були предметом розгляду в іншій справі, а саме 130/2553/19. Тому вважав, що зазначені вимоги суд має вирішувати у цих справах, як під час розгляду в суді першої інстанції так і в апеляційному порядку, тому не можуть предметом розгляду в справі за теперішніми заявленими позовними вимогами позивача. Вимоги позивача не є предметом розгляду у зазначеній справі, тому суд прийшов до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав для відмови в задоволенні позову.

Встановлено, що ОСОБА_1 при зверненні до суду із даним позовом просив:

- визнати його право на укладення з відповідачем за одною адресою споживача одного договору;

- визнати його право на виконання відповідачем вимог укладеного договору після його підписання обома сторонами;

- визнати невиконання відповідачем вимог укладеного письмового договору після його укладення 02 січня 2019 року та його підписання;

- поновити його право на виконання відповідачем вимог укладеного письмового договору розділу 3, розділу 13.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Отже, наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за приписами чинного законодавства підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У цьому Рішенні Конституційного Суду України надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Так, частиною першою статті 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1).

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, у мотивувальній частині рішення зазначається чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З урахуванням наведеного, судом при розгляді справи підлягає з`ясуванню питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться у позовній заяві.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Тобто вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Лише у разі встановлення наявності порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу позивача та відповідності обраного останнім способу захисту такому порушенню або оспоренню суд може прийняти рішення про задоволення позову.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, або компенсація витрати, що виникли у зв`язку з порушенням прав, чи в інший спосіб нівелює негативні наслідки такого порушення.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав договір про постачання електричної енергії споживачу від 01.01.2019, укладений між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами.

У частині третій цієї статті зазначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 , по-перше, не просить прийняти вказаний доказ до розгляду апеляційним судом, по-друге, не зазначає поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Оскільки вказаний договір не був предметом розгляду суду першої інстанції, а ОСОБА_1 не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд не приймає вказаний доказ.

Результат розгляду справи залежить, в тому числі, від реалізації учасниками справи своїх прав. ОСОБА_1 у даному випадку своїм правом на подання доказів не скористався, що призвело до ухвалення судом першої інстанції рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Заявляючи вимоги про визнання права на укладення договору, про визнання права на виконання відповідачем вимог укладеного договору та про визнання невиконання відповідачем вимог укладеного письмового договору від 02 січня 2019 року ОСОБА_1 не обґрунтував, у чому полягає порушення його прав відповідачем та які саме його права порушено останнім.

Таким чином, ОСОБА_1 не обґрунтовано, а отже не доведено у розумінні положень статей 77, 78, 81 ЦПК України, що відповідачем порушено права позивача при виконанні укладеного договору.

Вимога позову про поновлення права ОСОБА_1 на виконання відповідачем вимог укладеного письмового договору не обґрунтована взагалі, а відтак апеляційний суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості такої вимоги.

Відтак, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Однак, зважаючи на мотиви відмови суду першої інстанції в задоволенні позову апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для відмови в задоволенні позову.

Твердження ОСОБА_1 з приводу необхідності залишення судом першої інстанції без руху його позовної заяви через несплату судового збору не стосуються законності судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведених вище мотивів апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції змінити у мотивувальній частині, виклавши його у редакції цієї постанови щодо підстав відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 липня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

І.В. Міхасішин