Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2148/21

Провадження № 2/943/104/2023

01 серпня 2023 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Пристанської С.В.

за участю представника позивачка адвоката Квак В.М.

за участю представника відповідача адвоката Бень Б.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Буську цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ФОП ОСОБА_1 звернувсь в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Позов мотивує тим, що позивач з 06.10.2020 зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. На праві власності у ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль «Меrsеdеs-Веnz Atero ІІ 815 (970)» д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 24.05.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір № 6, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду водія-експедитора, що підтверджується розпорядженням № 11 від 24.05.2021 про прийняття ОСОБА_2 на посаду водія-експедитора з 25.05.2021. 24.05.2021 року між позивачем та відповідачем також було укладено Договір № 6 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, яким передбачено відповідальність відповідача у випадку незабезпечення з його вини збереження ввірених йому цінностей (п.З Договору). На підставі договору від 16.08.2021 № 160821/Р-2 на транспортно-експедиційне обслуговування, укладеного між ТзОВ «Каржас» та ФОП ОСОБА_3 , 16.08.2021 була виписана товаро-транспортна накладна № 422 на перевезення автомобілем Мерседес НОМЕР_1 товару на загальну суму 294480 грн. Згідно цієї ж накладної товар для перевезення отримав водій-експедитор ОСОБА_2 , який зобов`язаний був перевести товар із с. Стоянів Київської області до с. Малехів Львівської області. 17.08.2021 року о 00 год. 10 хв. на автодорозі Київ-Чоп водій автомобіля Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем КАТО д.н.з НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Золочівського районного суду від 30.09.2021 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено штраф в розмірі 850 грн. Отже з наведених доказів слідує, що ОСОБА_2 , перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та будучи матеріально відповідальною особою (водієм-експедитором), 16.08.2021 отримав як автомобіль так і вантаж, однак внаслідок недбалого відношення до ввірених йому матеріальних цінностей умисно допустив їх пошкодження. Так, згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 3997 від 06.10.2021 вартість матеріальногозбитку завданого власнику автомобіля Меrsеdеs-Веnz Atero ІІ 815 (970)» д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого ДТП становить 422680 грн. За проведення вказаної експертизи позивачем сплачено 6864,4 грн. Згідно претензії № 18021/Р-2 від 18.08.2021 ТзОВ «Каржас» повідомило, що частина вантажу, який перевозив водій-експедитор ОСОБА_2 , була пошкоджена в результаті ДТП і вартість пошкодженого вантажу складає 34 200 грн., які ФОП ОСОБА_1 повинен відшкодувати. З урахуванням викладеного, враховуючи, що матеріально відповідальна особа ОСОБА_4 зобов`язаний відшкодувати роботодавцю заподіяну ним шкоду на загальну суму 463744,4 грн. (422680+34200+6684,4). Розпорядженням № 12 від 19.08.2021 ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП. Таким чином, оскільки внаслідок дій відповідача позивач зазнав збитків, для захисту порушеного права він звернувся до суду з цим позовом.

Представник відповідача адвокат Бень Б.З. скористався правом на подачу відзиву, в якому зазначає, що він повістю заперечує проти задоволення заявленого позову виходячи з наступного: діяльність з перевезення вантажів, якою займається позивач, передбачає ризик втрати чи пошкодження товару. У зв`язку з цим перевізник (в даному випадку - позивач) має можливість застрахувати як автомобіль, яким здійснюється перевезення вантажу, так і сам вантаж. Однак відповідач вважає, що позивач не проявив розумної обачності та не застрахував автомобіль та вантаж, який перевозився, натомість намагається покласти відповідальність на водія. До позовної заяви позивачем долучено копію Трудового договору №6 від 24.06.2021 року та Договору про повну матеріальну відповідальність від 24.05.2021 року, відповідно до даних договорів відповідач займав начебто посаду водія-експедитора. Насправді відповідач виконував роботу водія. В класифікаторі професій (ДК 003:2010) відсутня професія «водій-експедитор». Для виконання обов`язків експедитора необхідна відповідна освіта (економічна), оскільки такий працівник працює з документацією товару, упакування, веде облік, розраховує провізні платежі і збори. Оформляє товарно-транспортні й інші супровідні документи на всіх етапах реалізації транспортно-технологічних маршрутів і схем доставки вантажів, вантажні митні декларації й інші документи, необхідні для митного очищення вантажів, відповідно до установлених вимог., оформляє документи, зв`язані зі страхуванням вантажів, комерційні й інші акти відповідно до встановлених форм у випадках прибуття вантажів і перевізних засобів в ушкодженому стані (псування і (чи) нестача вантажів і вантажних місць, ушкоджені пломби, пломбозапорні пристрої чи їх відсутність)., інформує вантажовласників про рух вантажів, веде облік необхідної комерційної документації і заповнює форми встановленої статистичної звітності про транспортно- експедиційну діяльність, робить у встановленому порядку переадресування вантажів, організує реалізацію незапитаних вантажів, а також при необхідності роботу з розшуку вантажів, транспортних засобів тощо. Відповідач ОСОБА_2 вказаних обов`язків не виконував, посадової інструкції не підписував, а, працював суто водієм. Водій не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність. На це вказує ВСУ (Касаційний цивільний суд) в постанові від 29 січня 2018 р. у справі № 743/1641/15-ц. вказує, що згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками (Приложение N 1 к постановленим Государственного Комитета Совета Министров СССР по труду и социальным вопросам и Секретариата ВЦСПС от 28 декабря 1977 г. N 447/24 - Перечень должностей и работ, замещаемых или виполняемых работниками, с которыми предприятием, учреждением, организацией могут заключаться письменные договори о полной материальной ответственности за необеспечение сохранности ценностей, переданных им для хранения, обработки, продажи (отпуска), перевозки или применения в процессе производства), з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, водій не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладений такий договір. Тож у такому разі на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність. До аналогічного висновку дійшов ВС у складі колегії суддів Першої судовоїпалати Касаційного цивільного суду у справі № 264/2076/17, повідомляє Судово-юридична газета Висновок Верховного Суду: Посада водія не входить до переліку Посад і робіт, які виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва. Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством і іншими підставами працівник не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. ВС зазначив, що згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питаннях та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія не входить до цього Переліку. Також ВС підкреслив, що у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 27 травня 2008 року № 146/06/186-88 зазначено, що наявність посади або роботи в Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки. Однак такі трудові функції не передбачають таких дій, як незабезпечення збереження цінностей, які були передані працівнику для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, оскільки однією з умов укладення договору про повну матеріальну відповідальність є виконання працівником роботи, безпосередньо пов`язаної зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва цінностей. Таким чином стверджувати про настання повної матеріальної відповідальності у даному випадку нема підстав. Вважає, що позивач не оформив документального закріплення конкретного майна, за яке, на думку роботодавця, мав би відповідати відповідач як матеріально відповідальна особа. Підписання договору про повну матеріальну відповідальність не означає повну матеріальність відповідальність за все майно позивача чи будь-яке на його розсуд. Позовними вимогами є стягнення шкоди за пошкодження автомобіля та за пошкодження вантажу. Відносно шкоди за пошкодження автомобіля, вважає, що відповідач не є матеріально відповідальним працівником, автомобіль на відповідальне зберігання йому не передавався. В матеріалах справи наявний висновок експерта. Однак у даному висновку відсутня калькуляція вартості пошкоджених деталей та необхідних робіт. Вартість автомобіля визначена не на основі даних Бюлетеня авто товарознавця, а виходячи з цін на невідомих веб-сайтах на іншого типу автомобілі. Відповідно до висновку експерта вартість автомобіля (непошкодженого) складає 422680 грн. Цю ж суму позивач просить стягнути з відповідача. Однак у такому випадку позивачу залишається у власності пошкоджений автомобіль, який без сумніву також має значну вартість. Правильно було б (виходячи з логіки розрахунків позивача) ставити питання про стягнення різниці між вартістю непошкодженого автомобіля та вартістю залишків. До висновку експерта не додано 5 додатків, як невід`ємної частини такого висновку, а тому і відповідач, і суд позбавлені можливості ознайомитись з повним висновком експертизи. Щодо вартості пошкодженого товару, вважає, що у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б визначали вартість пошкодженого товару. Сума 34200 грн нічим не підтверджена. Більше того, з позову випливає, що позивач не був власником товару, не відшкодував власнику товару вартість пошкодженого товару, а тому він не має права стягувати вартість пошкодженого товару з водія. В даному випадку відсутнє порушене право позивача, а розмір шкоди недоведений. Відсутні також підстави для стягнення шкоди в порядку ст. 1191 ЦК. Долучена до позову копія товаро-транспортної накладної №422 від 16.08.2021 року не містить підпису ОСОБА_2 . У даній ТТН вказано перевізником ТОВ «Каржас», а не ФОП ОСОБА_5 . Тому навіть у випадку передачі автомобіля ОСОБА_1 до ТОВ «Каржас» та виконання роботи водія ОСОБА_2 , для ТОВ «Каржас» по даній поїздці відсутні правовідносини позивача з відповідачем Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Квак В.М. вимоги позову підтримав та просив його задоволити.

Представник відповідача адвокат Бень Б.З. в судовому засіданні заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

Вислухавши представників сторін, врахувавши їх процесуальні заяви, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин першої - четвертої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У частині першій статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Одночасно положеннями статті 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пункту 2.2 трудового договору № 6 від 24.05.2021 р. працівник зобов`язується точно, своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього трудові обов`язки, сумлінно виконувати всі вказівки і розпорядження адміністрації роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачено, що при розгляді справ про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору про взяття на себе матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладений такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно розпорядження ФОП ОСОБА_1 № 11 від 24.05.2021 року ОСОБА_2 прийнятий на посаду водія-експедитора з 25.05.21 р. на умовах, викладених в трудовому договорі від 24.05.21.

В класифікаторі професій (ДК 003:2010) відсутня професія «водій-експедитор», однак є професія «водій» та професія «експедитор».

Для виконання обов`язків експедитора необхідна відповідна освіта (економічна), оскільки такий працівник працює з документацією товару, упакування, веде облік, розраховує провізні платежі і збори. Оформляє товарно-транспортні й інші супровідні документи на всіх етапах реалізації транспортно-технологічних маршрутів і схем доставки вантажів, вантажні митні декларації й інші документи, необхідні для митного очищення вантажів, відповідно до установлених вимог., оформляє документи, зв`язані зі страхуванням вантажів, комерційні й інші акти відповідно до встановлених форм у випадках прибуття вантажів і перевізних засобів в ушкодженому стані (псування і (чи) нестача вантажів і вантажних місць, ушкоджені пломби, пломбозапорні пристрої чи їх відсутність)., інформує вантажовласників про рух вантажів, веде облік необхідної комерційної документації і заповнює форми встановленої статистичної звітності про транспортно-експедиційну діяльність, робить у встановленому порядку переадресування вантажів, організує реалізацію незапитанихвантажів, а також при необхідності роботу з розшуку вантажів, транспортних засобів тощо.

Згідно с. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи.

Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Одже ОСОБА_2 не належить до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 ОСОБА_2 не належить до категорії працівників, з якими згідно з статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.

Аналогічна правова позиція зазначена у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», де передбачено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Таким чином, укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ОСОБА_2 не може бути підставою для матеріальної відповідальності ОСОБА_2 у повному розмірі заподіяної з його вини шкоди, оскільки на спірний випадок поширюються правила про відповідальність працівника у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку.

Положеннями ст. 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, враховуючи вказані вище положення, а також досліджені докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Крім цього, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору в сумі 4 637,44 гривень відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 209,212, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено: 11.09.2023 р.

Учасники справи:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Квак Василь Миколайович.

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: адвокат Бень Богдан Зіновійович.

Суддя: Г. О. Шендрікова