Постанова

Іменем України

25 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 466/4668/21

провадження № 61-16457св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристал-медіа»,

відповідачі: державний реєстратор Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченко Віталій Васильович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Росава ЛТ»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-медіа» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року у складі судді Свірідової В. В., постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову

У травні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кристал-медіа» (далі - ТОВ «Кристал-медіа») звернулося до суду з позовом до державного реєстратора Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченка В. В. (далі - державний реєстратор), Товариства з обмеженою відповідальністю «Росава ЛТ» (далі - ТОВ «Росава ЛТ») про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов обґрунтований тим, що ТОВ «Кристал-медіа» є власником нежитлового приміщення незавершеного будівництвом будинку на вул. Богдана Хмельницького, 249 (корпус 26) у м. Львові .

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04 вересня 2019 року визнано за ТОВ «Росава ЛТ» право власності на нежитлове приміщення першого поверху незавершеного будівництвом будинку на вул. Богдана Хмельницького, 249 (корпус 26) у м. Львові. Отже, ТОВ «Росава ЛТ» стало співвласником зазначеного об`єкта незавершеного будівництва згідно з рішенням суду.

Вважає, що державний реєстратор не за місцем знаходження майна всупереч статтям 12, 13, 15, 18, 27-1, 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснив державну реєстрацію права власності на це майно, як на майно, державна реєстрація якого здійснюється вперше, незважаючи на те, що об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем.

Просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51151123, від 14 лютого 2020 року;

- скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 35500828 від 12 лютого 2020 року, що був здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 51151123, від 14 лютого 2020 року, прийнятим державним реєстратором.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ТОВ «Кристал-медіа» до державного реєстратора Кіріченка В. В., ТОВ «Росава ЛТ» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що з огляду на суб`єктний склад сторін спір у цій справі має приватноправовий характер та повинен вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Суди дійшли висновків про те, що спір виник між суб`єктами господарювання, а саме ТОВ «Кристал-медіа» та ТОВ «Росава ЛТ», які здійснюють господарську діяльність, тому вирішення такого спору не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а є юрисдикцією господарського суду.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року стягнено з ТОВ «Кристал-медіа» на користь ТОВ «Росава ЛТ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що представник ТОВ «Росава ЛТ» в судовому засіданні 21 вересня 2021 року до закінчення судових дебатів зробив заяву про компенсацію судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

У межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, ТОВ «Росава ЛТ» 25 вересня 2021 року подало заяву про компенсацію судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Представник ТОВ «Росава ЛТ» подав докази щодо судових витрат на правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Враховуючи критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Росава ЛТ» про стягнення із ТОВ «Кристал-медіа» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму суд вважав співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, і такими, що відповідають критерію реальності витрат, розумності їхнього розміру. Суд апеляційної інстанції врахував заперечення представника ТОВ «Кристал-медіа» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також витрачений представником ТОВ «Росава ЛТ» час на участь в суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У жовтні 2021 року ТОВ «Кристал-медіа» направило до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

У січні 2022 року ТОВ «Кристал-медіа» направило до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга ТОВ «Кристал-медіа» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року мотивована тим, що позивач вже звертався у травні 2020 року до суду адміністративної юрисдикції з аналогічним позовом (справа № 380/3666/20). Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року, відмовлено у відкритті провадження у справі № 380/3666/20 та роз`яснено, що спір у цій справі за позовом ТОВ «Кристал-медіа» до державного реєстратора Глинянської міської ради Золочівського району Львівської області Кіріченка В. В. про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є цивільно-правовим і не пов`язаний з діями суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, отже, не є публічно-правовим спором, а справа не належить до адміністративної юрисдикції та повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства на підставі частини першої статті 19 ЦПК України.

За наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про віднесення спору за позовом ТОВ «Кристал-медіа» до державного реєстратора про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до юрисдикції цивільного суду, висновки судів попередніх інстанцій про те, що спір у справі № 466/4668/21 має вирішуватись за правилами господарського судочинства, є помилковими.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на це майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо цього об`єкта.

Крім юридичної особи, відповідачем у цій справі є державний реєстратор - фізична особа, яка не є суб`єктом господарювання.

Таким чином, справа № 466/4668/21 має розглядатись у порядку цивільного судочинства відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України.

Касаційна скарга ТОВ «Кристал-медіа» на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року мотивована тим, що всупереч вимогам частин першої та другої статті 134 ЦПК України відповідач подав відзив від 10 серпня 2021 року, який не містить інформації щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

Зазначений в акті від 17 серпня 2021 року обсяг часу (3,5 год) не відповідає реальному часу, який представник відповідача витратив на виконання відповідних робіт, складності справи, що вказує на неврахування судом апеляційної інстанції норм частини третьої статті 270 ЦПК України.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Кристал-медіа» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, поданому до суду у грудні 2021 року, представник ТОВ «Росава ЛТ» - адвокат Стасишин Р. М., заперечує проти доводів ТОВ «Кристал-медіа», просить закрити касаційне провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України.

Відзив мотивований тим, що висновок про застосування норми права, на який посилається заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не подібні до правовідносин цієї справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Кристал-медіа» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У січні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Кристал-медіа» на додаткову постанову Львівського апеляційногосуду від 14 грудня 2021 року.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційних проваджень та межі розгляду справи

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження з оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року відкрито з підстав, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права (спір виник з цивільних правовідносин), не врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16.

Підставою касаційного оскарження додаткової постанови Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року відповідно до статті 389 ЦПК України заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, а саме статті 133, 134, 137, 270 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та відзиву, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 124, 125 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення (частина перша статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суди дійшли висновків про те, що спір виник між суб`єктами господарювання, а саме ТОВ «Кристал-медіа» і ТОВ «Росава ЛТ», які здійснюють господарську діяльність, тому вирішення такого спору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а є юрисдикцією господарського суду.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони відповідають нормам законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

Предметом позову є вимога ТОВ «Кристал-медіа» про визнання протиправним та скасування рішення державногореєстратора Кіріченка В. В.про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Росава ЛТ» на об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення незавершеного будівництвом будинку на вул. Богдана Хмельницького, 249 (корпус 26) у м. Львові .

З позову відомо, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 вересня 2015 року ТОВ «Кристал-медіа» є власником об`єкта незавершеного будівництва літ. А-2 на вул. Богдана Хмельницького, 249 (корпус 26) у м. Львові.

Водночас, на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 04 вересня 2019 року ТОВ «Росава ЛТ» стало співвласником зазначеного об`єкта незавершеного будівництва, право власності на яке зареєстроване державним реєстратором.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір виник між юридичними особами - ТОВ «Кристал-медіа» і ТОВ «Росава ЛТ», державним реєстратором про скасування державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 823/588/16 (провадження № 11-797апп19) та у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 905/2122/18, від 21 січня 2021 року у справі № 925/1222/19 зроблено такі правові висновки: «спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 823/588/16 (провадження № 11-797апп19) зазначено що Велика Палата Верховного Суду вже вирішувала питання предметної юрисдикції у подібних справах (постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 823/1508/16, від 16 січня 2019 року у справі № 823/692/17 та інші). У вказаних судових рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір про скасування рішення та/або запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за іншою особою є цивільно-правовим та залежно від суб`єктного складу має бути вирішений за правилами цивільного або господарського судочинства.

Оскільки позивач суб`єктний склад сторін цього спору визначив без зазначення фізичних осіб, цей позов належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Таким чином, оцінивши предмет спору та заявлений позивачемсуб`єктний склад, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства в порядку, визначеному ГПК України, та на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України відмовив у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки судів узгоджуються з усталеною практикою розгляду подібних справ Верховним Судом.

Верховний Суд зазначає, що оскаржувані рішення не перешкоджають заявнику у доступі до правосуддя, оскільки заявник не позбавлений права на звернення із цим позовом до відповідного господарського суду, що відповідає принципу правової визначеності.

Щодо касаційної скарги на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що представник ТОВ «Росава ЛТ» в судовому засіданні 21 вересня 2021 року до закінчення судових дебатів зробив заяву про компенсацію судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Після вирішення судом апеляційної інстанції справи по суті спору, у межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, ТОВ «Росава ЛТ» 25 вересня 2021 року подало заяву про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта-шоста статті 137 ЦПК України).

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а в разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічний висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження

№ 14-382цс19).

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме заінтересована сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції установив, що матеріали справи містять такі докази щодо судових витрат на правничу допомогу:

- договір про надання правової допомоги від 02 лютого 2019 року, укладений між АО «Справедливість» і ТОВ «Росава ЛТ», згідно з яким адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 4.1 цього договору сторони обумовили, що отримання винагороди за надання правової допомоги визначається в замовленні до договору;

- замовлення від 06 серпня 2021 року, укладене між АО «Справедливість» і ТОВ «Росава ЛТ», відповідно до пункту 1.2 якого розмір оплати (визначається згідно з обсягом фактично наданих послуг з розрахунку 1 год роботи - 1000,00 грн) фактично становить 3500,00 грн, у тому числі: ознайомлення з позовом та апеляційною скаргою ТОВ «Кристал-Медіа» у справі № 466/4668/21 - 1 год, підготовка та направлення відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Кристал-Медіа» у справі № 466/4668/21 - 3,5 год;

- замовлення від 06 серпня 2021 року, укладене між АО «Справедливість» і ТОВ «Росава ЛТ», відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язалось надати клієнту правову допомогу - взяти участь в судовому засіданні у Львівському апеляційному суді у справі № 466/4668/21 21 вересня 2021 року. Вартість послуги сторони визначили у розмірі 3 500,00 грн.

- акти приймання-передачі наданих послуг від 06 серпня 2021 року та від 17 серпня 2021 року за договором про надання професійної правничої допомоги, згідно з якими ТОВ «Росава ЛТ» понесло судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн;

- копії квитанцій про оплату.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання ТОВ «Росава ЛТ» послуг АО «Справедливість» та понесення ним витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Позивач 13 грудня 2021 року подав до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначив, що ТОВ «Росава ЛТ» не надало до суду попередній розрахунок суми судових витрат. У зв`язку з цим просив відмовити відповідачу у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Водночас відповідач документально довів розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Надавши належну правову оцінку доказам, наданим ТОВ «Росава ЛТ» на підтвердження витрат на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, врахувавши критерії реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Росава ЛТ» про стягнення з ТОВ «Кристал-медіа» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Верховний Суд погоджується з тим, що витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Суд апеляційної інстанції врахував заперечення представника ТОВ «Кристал-медіа» щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, витрачений представником час на участь в засіданні у суді апеляційної інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал-медіа» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 01 червня 2021 року, постанову Львівського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко