Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 508/910/23
Номер проведження 2/508/317/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Корсаненкової О.О.

за участю секретаря Сівачової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Миколаївка Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 508/910/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , суд

установив:

У серпні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_3 . У шлюбі сторони не перебували. Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.10.2016 року та додатковим рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року із ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000, 00 грн., щомісячно, починаючи з 19.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позову зазначає, що з часу ухвалення вказаного рішення про стягнення аліментів пройшло багато років, розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини, оскільки в силу свого віку, син природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що потягнуло відповідні зміни матеріального становища. ОСОБА_1 працює, але отримує мінімальну заробітну плату через зміну умов праці. Крім того, змінився матеріальний стан відповідача, він працює в поліції, має офіційну заробітну плату, яку отримує регулярно. У зв`язку з чим, позивач просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26.10.2016 року на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1 000, 00 грн., щомісячно, на 1/4 частину від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

15.09.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому ОСОБА_2 просить позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково. Зазначає, що він дійсно є батьком ОСОБА_3 . У шлюбі з позивачем не перебували. Згідно з рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.10.2016 року та додаткового рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 27.10.2016 року, з нього на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 грн., щомісячно. Проте, з 15.09.2017 року по теперішній час він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 , у них народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, 13.09.2023 року Миколаївським районним судом Одеської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2023 року та до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з народженням доньки та сплатою аліментів змінився його матеріальний стан. Отже, при задоволенні позовних вимог позивача з доходу відповідача буде стягуватись по 1/4 частині на кожну дитину, що буде складати 50 % від його заробітку (доходу). У зв`язку з чим, відповідач просить позов задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила суду, що на теперішній час відповідач проживає разом із своєю другою дитиною та, відповідно, не сплачує аліменти на її утримання, хоча судовий наказ з цього приводу було ухвалено. Син ОСОБА_1 має право на отримання аліментів у розмірі саме 1/4 частини від заробітку батька, а останній має можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, заявою від 15.09.2023 року просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги просить задовольнити частково з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії Серія НОМЕР_1 від 10.11.2015 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 3).

Згідно із рішенням Миколаївського районного суду Одеської області № 508/960/16-ц від 26.10.2016 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000, 00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 551, 20 грн. Додатковим рішенням Миколаївського районного суду Одеської області № 508/960/16-ц від 27.10.2016 року, внесено зміни, а саме в рішенні суду зазначено «Стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснювати з дня подачі позивачкою позову до суду, тобто з 19 вересня 2016 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а.с. 6-7).

Із свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 15.09.2017 року вбачається, що 15.09.2017 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_7 » (а.с. 26).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 від 12.02.2019 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 25).

Згідно із судовим наказом Миколаївського районного суду Одеської області №508/947/23 від 13.09.2023 року, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с.Ісаєве Миколаївського району Одеської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с.Ісаєве Миколаївського району Одеської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2023 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто судовий збір на користь держави у розмірі 268, 40 грн. (а.с. 27-28).

У статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 названої Конвенції, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

У частині 8 статті 7 СК України зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 статті 155 СК України).

За змістом статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно із ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 2 272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні,

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як зазначено у статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13. Схожа правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року по справі № 415/4386/16-ц (провадження № 61-21056св18).

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При цьому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили (абзац 4 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

При визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 (провадження № 61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом».

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу (розміру) стягнення аліментів, позивач посилалася на те, що пройшло багато часу з дня винесення відповідного рішення про стягнення аліментів, їх розмір є недостатнім для утримання дитини, оскільки в силу свого віку, дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що потягнуло відповідні зміни матеріального становища. При цьому, відповідач має постійний офіційний заробіток та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від свого доходу.

Відповідач просив позов задовольнити частково, з підстав того, що на теперішній час у нього знаходиться на утриманні ще одна дитина та на її утримання з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), тому у разі задоволення даного позову з останнього буде стягуватись 50 % від його заробітку (доходу).

У постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що «факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позивач довела, а відповідач не спростував зміну матеріального стану позивача в бік погіршення та можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від свого доходу (заробітку).

Суд вважає, що розмір аліментів у частці від доходу щомісяця відповідає інтересам дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку та достойного рівня матеріального забезпечення, що має істотне значення.

При вирішенні даного спору суд враховує, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . Від даного шлюбу має неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом із тим, відомостей про те, що даний шлюб було розірвано, або що відповідач на теперішній час вже не проживає із ОСОБА_4 , суду надано не було, з матеріалів справи не вбачається.

Видача судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки не свідчить про те, що даний наказ було звернуто до виконання, у зв`язку з чим стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини від заробітку останнього призведе до утримання із його заробітку 50% . Належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту суду надано не було.

Неповнолітній ОСОБА_8 так само, як і неповнолітня ОСОБА_5 , має право на належне утримання від свого батька, у звязку з чим, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, визначеним у ч.1 ст.13 ЦПК України, розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, зважаючи на те, що відповідач працює та отримує стабільний дохід, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне захистити права позивача та, відповідно, інтереси неповнолітньої дитини, та змінити розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_2 на користь позивача за рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.10.2016 року, шляхом зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової у розмірі 1 000, 00 гривень на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягненнями дитиною повноліття, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Ухвалення такого рішення не позбавляє відповідача права, у разі змін його сімейного стану, погіршення матеріального становища чи інших обставин, звернутися до суду із позовом про зміну розміру аліментів, присуджених судом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073, 60 гривень.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, що утримуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26.10.2016 року, шляхом зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1 000, 00 гривень на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 28.09.2023 року.

Суддя Олена КОРСАНЕНКОВА