Справа №601/1083/23
Провадження № 2/601/369/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді: Шульгач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Бонюкевич І.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Трачука І.В.,

представника третьої особи Служби у справах дітей Нікопольської міської ради

Вяткіної Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи орган опіки та піклування, в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, Служба у справах дітей Почаївської міської ради, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України відносо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 13.02.2020 розірвано. У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час проживає разом з нею. З моменту припинення шлюбних відносин у 2019 році відповідач поїхав з міста Нікополя до міста Почаїв та не бачився із сином, він не виявляє бажання у прийнятті участі у його вихованні. З жовтня 2019 року і до цього часу відповідач жодного разу не провідав сина, життям його не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Він не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, не забезпечує медичного огляду, лікування. Викладене негативно впливає на психічний та фізичний розвиток дитини. Все це свідчить про ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків.

06 червня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив у справі, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог , посилаючись а те, що на даний час проживає у м. Почаїв разом із мамою та здійснює за нею догляд, оскільки вона перенесла два інсульти і потребує сторонньої допомоги. Він також хворіє на гіпертонічну хворобу, через зазначені обставини не має можливості працевлаштуватися. Він любить свою дитину, хоче про неї піклуватися. У зв`язку із військовою агресією росії проти жителів Нікополя , він неодноразово просив у мами дитини про тимчасове проживання сина із ним у м.Почаїв, однак йому відмовляли. Доводи позивача про те, що він не піклується про свого сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не підтвердженні належними і допустимими доказами, а тому не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав відносно сина. Позивачка не довела наявності в його діях такого обов`язкового елементу, як вина батька в умисному ухиленні від виконання ним батьківських обов`язків та свідомого нехтування своїми обов`язками, які б свідчили про його навмисне ухилення від виховання своєї дитини. Його тяжке матеріальне становище є обставиною, що свідчить про існування об`єктивних перешкод для реалізації батьківських обов`язків, що спричинило неналежну фінансову підтримку дитини.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у ньому та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Трачук І.В. в судовому засіданні не визнали позов про позбавлення батьківських прав з підстав, викладених у відзиві, просять відмовити в задоволенні заявленого позову. При цьому, ОСОБА_2 пояснив, що син це його «кровинка» від якого він ніколи не відмовиться. З дитиною спілкується по телефону, на прохання сина перекидає на карту йому кошти. Неодноразово просив позивача, щоб вона привезла йому дитину, оскільки в м.Почаєві (де він проживає) більш безпечніше перебувати дитині, ніж в м. Нікополь, де постійно обстріли. Однак, ОСОБА_3 відмовляється.

Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради Вяткіна Л.А. підтримала висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Представник Служби у справах дітей Почаївської міської ради в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Не визнають позов. Підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 немає.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини:

Судом встановлено, що з 15 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.02. 2020 року у справі № 182/8086/19.

В шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №540.

Згідно розрахунку державного виконавця від 31.03.2023 розмір заборгованості ОСОБА_2 з моменту призначення аліментів, а саме з 22.11.2019 станом на 31.03.2023 становить 104 284,24 грн.

Згідно розписки від 10.02.2022 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти на дитину ОСОБА_4 з 2020-2021 рік включно в сумі 21 455 грн. Станом на 01.01.2022 року претензій до сплати аліментів не має.

Згідно довідки №84 від 07.04.2023 ОСОБА_4 навчається у Нікопольському ліцеї №15 Нікопольської міської ради в 2-Б класі.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстровані: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою керівника ОСББ «Ніка-Н» від 17.04.2023.

Згідно виписки №201 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 з 13.01.23 по 18.01.2023 перебував на лікуванні у КНП «Кременецька опорна лікарня», діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ стадії 2 ступеня. Гіпертензивне серце. Високий кардіоваскулярний ризик. Діастолічна дисфункція лівого шлуночка за релаксаційним типом. СН 0. Хронічний панкреатит, фаза ремісії. Хронічний пієлонефрит, фаза загострення.

Матір відповідача ОСОБА_8 з 10.01.2022 по 22.01.2022 та з 03.01.2023 по 06.01.2023 перебувала на лікуванні в КНП «Кременецька опорна лікарня», діагноз: ішемічний інсульт в басейні лівої СМА з легким правобічним геміпарезом, гемігіпестезією на грунті церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби. Пізній відновний період перенесено геморагічного інсульту в правій півкулі головного мозку з наявністю стійкого вираженого лівобічного геміпарезу на грунті гіпертонічної хвороби, що підтверджується випискою №110 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та витягом із медичної карти стаціонарного хворого №84.

Згідно акту обстеження умов проживання №78 від 18.07.2023 року на підставі заяви ОСОБА_2 в житловому будинку по АДРЕСА_2 чисто, опалення пічне та газове, меблі сучасні, килимові покриття, наявна уся побутова техніка, продуктами харчування забезпеченні. Є окрема відведена кімната для дитини де є все необхідне. За даною адресою зареєстровані: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 .. Створені умови для проживання дитини з батьком.

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 539 від 13.09.2023, вбачається, що орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд не бере до уваги, як доказ характеристику учня ОСОБА_4 , 2015 р.н. Нікопольського ліцею №15, оскільки в ній не зазначена дата її видачі, а тому не зрозуміло станом на яке число стосуються наведені в ній дані.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частини першої статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього.

Крім того, наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

Позивач також не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до сина батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Крім цього, суд враховує факт регулярного з`явлення відповідача та його представника в судові засідання, категоричне заперечення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та бажання забрати сина проживати до себе на час військових дій в м. Нікополі. Указані дії відповідача свідчать про бажання останнього брати участь у вихованні дитини та прикласти свої зусилля і змінити відносини, що склались між відповідачем та сином.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості покращити відносини з сином, відновити між ними психологічний зв`язок, що якраз і відповідатиме найкращим інтересам дитини.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст. 154, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 Сімейного Кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, служба у справах дітей Почаївської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_4 .

Третя особа: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Нікопольської міської ради, , місцезнаходження: м.Нікополь вул.Електрометалургів,3 Дніпропетровської області, 53200.

Третя особа: служба у справах дітей Почаївської міської ради, , місцезнаходження: вул. Словацького, 6, м. Кременець.

Повний текст рішення складено 25.09.2023.

Головуючий: