РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Титикайла І.Ю.

представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Дашинич О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

У листопаді 2010 року ПАТ «Кредитпромбанк» в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк» звернулося в суд з позовом про стягнення солідарно із відповідачів заборгованості в сумі 585 147,74 гривень та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 06/30/07-НВ на суму 400 000,00 гривень строком до 07.11.2022р., зі сплатою 12,69 % відсотків річних.

Для забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №13/30/І01/07-НВ від 08.11.2007 року.

В якості додаткового забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки №13/30/І02/07-НВ від 08.11.2007 року.

08.11.2007 року Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником згідно умов Кредитного договору № 06/30/07-НВ, а тому надав ОСОБА_1 кредит у сумі 400000,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № ТR. 14203.1.

Станом на 01.11.2010 року заборгованість позичальника по Кредитному договору 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року становить 585147,74 грн., з яких: 322195,00 грн. сума заборгованості за кредитом; 4287,16 грн. - сума заборгованості по процентами за кредитом; 75582,00 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 138316,32 грн. сума заборгованості за простроченими процентами за кредитом; 44767,26 грн. загальна сума пені за несвоєчасне погашення простроченої заборгованості та прострочених процентів.

Відповідачі не вживають жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені Кредитним договорам, ухилитися від виконання зобов`язань перед Банком. Просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року в розмірі 585147,74 грн. солідарно із ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки №13/30/І02/07-НВ від 08.11.2007 року, а саме: на земельну ділянку загальною площею 0,2680 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № діл. 1 :12:001:0014, діл. 2 - :12:003:0009, що розташована в с. Ясенів Бродівського району Львівської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту серія ЯД №444596 від 02.06.2007р., виданого на підставі рішення ІХ сесії V скликання від 16.06.2007 року №128 Ясенівської ради Бродівського району Львівської області.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 1700 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви, а всього разом 1820 грн. 00 коп.

Ухвалою від 27.09.2013 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» за правом грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою від 22.12.2013 року задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» за правом грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою від 27.12.2013 року задоволено подання відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління Львівської області про заміну сторони виконавчого провадження.

Замінено сторону у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на стягувача ПАТ «Дельта Банк» за правом грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 .

06 квітня 2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення, в якій просив скасувати заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2010 року у цивільній справі №2-5418/10, справу призначити до судового розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року заяву задоволено.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2010 року в цивільній справі за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку.

20.07.2016 року ухвалою суду цивільну справу за позовом ПАТ «Кредитпромбанк» в особі ЛФ ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

21.09.2021 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20.07.2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

19.10.2021 року справа передана судді Мартинишин М.О.,на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від18.10.2021 року

19.10.2021 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та розпочато здійснення розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

08.12.2021 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова замінено по даній цивільній справі сторону позивача по справі №2-5418/10 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступником АТ «Альфа-Банк».

11.02.2023 року представником АТ «Альфа-Банк» подав заяву в порядку ст.49 ЦПК України та вказав вважати правильними позовні вимоги по справі, а саме:

Стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року в розмірі 585 147,74 гривень на користь АТ «Альфа-Банк».

Стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року в розмірі 585 147,74 гривень на користь АТ «Альфа-Банк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно: Договору іпотеки №13/30/І02/07-НВ від 08.11.2007 року, а саме: на земельну ділянку загальною площею 0,2680 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № діл. 1 :12:001:0014, діл. 2 - :12:003:0009, що розташована в с. Ясенів Бродівського району Львівської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту серія ЯД №444596 від 02.06.2007р., виданого на підставі рішення ІХ сесії V скликання від 16.06.2007 року №128 Ясенівської ради Бродівського району Львівської області, Договору іпотеки №13/30/І01/07-НВ від 08.11.2007 року, а саме об`єкт нерухомого майна: будинок, площею 59,1 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі Договру купівлі-продажу будинку укладеного 08.11.2007 року за реєстровим №4108.

Ухвалою суду від 16.03.2023 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав 13.09.2022 року заяву про проведення даної справи без участі повноваженого представника, проти заочного рішення суду не заперечує та просить задоволити заявлені вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дашинич О.Б. в судовому засіданні позов не визнала, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що жодних коштів в гривні чи в іноземній валюті ОСОБА_1 від ВАТ «Кредитпромбанк» на умовах кредитного договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року дотепер не отримувала, заяву на видачу готівки №TR14203.1 від 08.11.2007 року ОСОБА_1 не підписувала, підпис на такій виконано невідомою особою, або ксерокопія даного документу сфальсифікована. У зв`язку, з чим просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дашинич О.Б., дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 06/30/07-НВ на суму 400 000,00 грн., строком до 07.11.2022р., зі сплатою 12,69 % відсотків річних(том-1 а.с.6-9).

Позивач виконав вимоги до кредитного договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року, а тому надав ОСОБА_1 кредит у сумі 400000,00 грн., що підтверджується копією заявина видачу готівки № ТR. 14203.1. від 08.11.2007 року(том-1 а.с.21).

Для забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки №13/30/І01/07-НВ від 08.11.2007 року(том-1 а.с.10-12), згідно якого надано останньою в іпотеку - будинок загальною площею 59,31 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу будинку, укладеного 08.11.2007 року з ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірником І.А. 08.11.2007 року за реєстровим № 4108.

В якості додаткового забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки №13/30/І02/07-НВ від 08.11.2007 року(Том-1 а.с.13-15), згідно якого надано останньому в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,2680 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № діл. - 1 - :12:001:0014, діл. - 2- :12:003:0009, що розташована в с.Ясенів Бродівського району Львівської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту серія ЯД № 444596 від 2.06.2007 року видано на підставі рішення ІХ сесії V скликання від 16.06.2007 року №128, Ясенівської ради Бродівського району Львівської області.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК України).

Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (ч. 2 ст. 214 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, істотними умовами кредитного договору відповідно до вимог ст.ст. 638, 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Позичальник підписав кожну сторінку цього договору, що є підтвердженням факту ознайомлення її з усіма істотними умовами цього договору.

Договір недійсним не визнаний.

Таким чином, наявність підписаного обома сторонами кредитного договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення ОСОБА_1 було вільним і відповідало його внутрішній волі. При укладенні договору відповідачу ОСОБА_1 були відомі всі умови договору та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його прийняти умови договору.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов`язання.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із умов п.4.1.1. та п.4.3. Кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язувалась погашати кредит та сплачувати проценти шляхом внесення готівкою через касу Банку або безготівковим переказом на рахунки Банку, що вказані в п.2.2. та 2.5. Кредитного договору згідно з графіком вказаним в договорі.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року не здійснював, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом 01.11.2010 року(том-1 а.с.19), заборгованість ОСОБА_1 по Кредитному договору №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року становить 585 147,74 грн., з яких: 322195,00 грн. сума заборгованості за кредитом; 4287,16 грн. - сума заборгованості по процентами за кредитом; 75582,00 грн. сума простроченої заборгованості за кредитом; 13 8316,32 грн. сума заборгованості за простроченими процентами за кредитом; 44 767,26 грн. загальна сума пені за несвоєчасне погашення простроченої заборгованості та прострочених процентів.

Наведений банком розрахунок заборгованості відповідачами не спростовано, альтернативний розрахунок не надано.

Крім цього, представником відповідача ОСОБА_1 не спростовано факту укладення кредитного договору, неотримання на його підставі кредитних коштів, здійснення платежів на погашення заборгованості.

Таким чином, станом на день ухвалення рішення суду, відповідач борг за кредитним договором Кредитному договору №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року не повернув

Відповідно до п.6.6. Кредитного договору позивач надіслав повідомлення-вимоги ОСОБА_1 №1257/16-б.б.-03 від 28.03.2008 року, №3125/07-б.б.-1.2.1.1 від 19.07.2010 року (том-1 а.с.17-18) та ОСОБА_2 №3122/07-б.б.-1.2.1.1 від 19.07.2010 року (том-1 а.с.16) з вимогою сплатити(погасити) всю суму простроченої заборгованості та пеню перед позивачем відповідно до Кредитного договору № 06/30/07-НВ від 08.11.2007 року.

Крім цього, банком зазначено, що у разі невиконання вимоги, банк вимушений буде звернути стягнення на заставне майно.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачами вимоги банку про виконання зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки не виконали.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, яка діяла на час укладення іпотечного договору) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Системний аналіз положень статей 33, 36-39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення іпотечного договору) дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту з метою задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом наведеної правової норми, а також ст. ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» предметом доказування у справах даної категорії є не тільки обставини, що підтверджують право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, а й спосіб реалізації цього майна для задоволення вимог іпотекодержателя. Без встановлення такого способу саме по собі звернення стягнення на предмет іпотеки не має правового сенсу.

З цього випливає, що при пред`явленні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель повинен зазначити у позовній заяві спосіб реалізації предмета іпотеки і у відповідності з ч. 3 ст.12 ЦПК України довести необхідність застосування такого способу.

Звертаючись до суду з цим позовом у листопаді 2010 року та із заявою в порядку ст.49 ЦПК України від 11.02.2023 року, позивачем не зазначено конкретний зміст позовних вимог, спосіб захисту, який просило визначити в рішенні.

Отже, позивач заявивши вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, не вказав у заяві, яким способом має бути реалізовано це майно.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже в силу наведеного принципу диспозитивності цивільного судочинства суд не вправі без відповідної вимоги позивача з власної ініціативи вийти за межі предмета позову.

За наведених обставин відсутні підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібний за змістом висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 1505/414/2012 (провадження№ 61-20213св18) та у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі №0427/450/12(провадження № 61-9960св20).

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог часткового, саме в частині стягнення заборгованості з відповідачів, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, таке рішення суду не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду з аналогічним позовом, належним чином сформулювавши предмет позову стосовно способу реалізації предмета іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у розмірі по 850 гривень державного мита з кожногота по 60 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви з кожного.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної судової практики, суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України

в и р і ш и в :

позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» частково задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №06/30/07-НВ від 08.11.2007 року в розмірі 585 147,74 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 850 гривень державного мита та 60 гривень витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 850 гривень державного мита та 60 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк», , місцезнаходження: м. Київ вул. Велика Васильківська, буд. 100;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

. відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Дата складення повного судового рішення 24.04.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.