Ухвала

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 703/38/22

провадження № 61-10941ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 10 лютого 1999 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , відповідно до якої за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .

19 жовтня 2010 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, на що вона за законом матиме право на день смерті заповіла їй.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Вказувала, що спадщину після її смерті вона прийняла шляхом подачі до нотаріальної контори заяви відповідного змісту, отримавши 06 листопада 2020 року свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 .

При оформленні спадщини їй стало відомо, що земельна ділянка під вказаним будинком площею 0,6000 га належала ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 27 червня 2000 року. Крім того, їй стало відомо, що ОСОБА_4 помер. Спадщину після його смерті прийняв відповідач ОСОБА_2 , отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку.

Зазначала, що у неї з моменту набуття права власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1 виникло право на 1/2 частку спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000 га, розташовану на АДРЕСА_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,6000 га, кадастровий номер :01:001:0215 на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що на момент укладення мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (10 листопада 1999 року) ОСОБА_4 належала на праві власності і спірна земельна ділянка, однак окрема цивільно-правова угода щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, укладена не була. Суд вказав, що відповідно до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України право на 1/2 частку спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 виникло з моменту набуття права власності на підставі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що укладаючи мирову угоду, спрямовану на відчуження частини будинку, сторони ( ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ) не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку, однак, не обумовили розмір земельної ділянки, яка переходить у власність ОСОБА_3 , а після укладення мирової угоди ОСОБА_4 оформив право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, та таке право власності не оспорювалось померлою ОСОБА_3 , відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що цільове призначення спірної земельної ділянки визначено для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд. Також позивачкою не надано доказів для встановлення розміру частини земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування частини її будинку, та чи використовує відповідач відповідну земельну ділянку, яку саме її частину та для якої мети.

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 червня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 березня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року поновлено строк на касаційне оскарження судового рішення; касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявниці надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вартості спірного нерухомого майна або повідомити ціну позову, і відповідно, підтвердити правильність сплати судового збору за подання касаційної скарги. У разі якщо ціна позову у цій справі є меншою ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн) або меншою ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), запропоновано заявниці зазначити випадок/випадки передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого/яких судові рішення у малозначній справі та у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

У вересні 2023 року від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків, а саме: заява про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначено, що ціна позову у цій справі відповідно до висновку експерта, який знаходиться в матеріалах справи, становить 72 100,00 грн.

Тож, недоліки касаційної скарги усунуті.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Предметом позову у цій справі є визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_1 , вартість якої становить 72 100,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали, а також заява про усунення недоліків касаційної скарги не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний