Провадження № 6/466/131/23
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В.

справа №466/11874/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою адвоката Пащука А.І. в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/11874/21 таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

01.09.2023 року адвокат Пащук А.І. звернулася в суд з заявою в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/11874/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000,00грн. витрат на правову допомогу, таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог заяви зазначив, що 17.11.2022 року Шевченківським районним судом м.Львова винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, а саме вирішено стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 34492,22 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) гривень 22 копійок. Стягнути солідарно з відповідачів в користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень). Стягнути з відповідачів в користь позивача в рівних частинах - 1816,00 гривень (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) сплаченого судового збору та витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5491,52 грн. (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одну гривню п`ятдесят дві копійки). У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

02.12.2022 року Шевченківським районним судом м.Львова винесено додаткове рішення, яким заяву представника позивача, адвоката Школьної Алли Вікторівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №466/11874/21 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з відповідачів в користь позивача в рівних частинах 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.02.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 34 492,22 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5491,52 грн., судовий збір у розмірі 1816,00 грн. 10 коп. В задоволенні позовних вимог Оліховського до ОСОБА_4 відмовити.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.03.2022 року відмовлено представнику позивача в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 тис. грн.

Шевченківським районним судом м.Львова було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 15 тис. грн. витрат на правову допомогу по додатковому рішення суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції скасовано судом апеляційної інстанції, що вказує на те, що додаткове рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу втратило свою силу та є нечинним, оскільки не може існувати самостійно від скасованого рішення.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Про це зазначила Велика палата ВС у постанові від 05.07.2023 у справі №904/8884/21

Судом на підставі втраченого силу додаткового рішення видано виконавчий лист на суму стягнення 15 тис. грн. витрат на правову допомогу, при тому, що рішення суду першої інстанції скасовано судом апеляційної інстанції. Враховуючи вищенаведене, просить заяву задовольнити.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися в установленому законом порядку. Представник стягувача ОСОБА_5 подала письмові заперечення та заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, тому суд вважає за можливе розглянути дану заяву за відсутності учасників справи.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

З огляду на зміст вказаних норм, Верховний Суд надав роз`яснення у тексті своєї постанови від 16 січня 2018 року у справі справа №755/15479/14-ц, що доцільно вирізнити підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 року у справі №466/11874/21, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 34492,22 грн. (тридцять чотири тисячі чотириста дев`яносто дві) гривень 22 копійок. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень). Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 в рівних частинах 1816,00 гривень (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн.) сплаченого судового збору та витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5491,52 грн. (п`ять тисяч чотириста дев`яносто одну гривню п`ятдесят дві копійки). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.178-182).

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02.12.2022 року у справі №466/11874/21, заяву представника позивача, адвоката Школьної Алли Вікторівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №466/11874/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 в рівних частинах 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу (а.с.207-208). Вказане рішення не оскаржувалось та було видано виконавчий лист.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.02.2023 року, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 - задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 34 492,22 грн., моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5491,52 грн., судовий збір у розмірі 1816,00 грн. 10 коп. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовлено (а.с.247-256).

Так, як вбачається з апеляційної скарги адвоката Пащука А.І., останній в прохальній частині просив скасувати лише рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17.11.2022 року у справі №466/11874/21 (а.с.216).

Крім того, у постанові Львівського апеляційного суду від 21.02.2023 року, немає жодних посилань ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині постанови щодо скасування додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02.12.2022 року у справі №466/11874/21, яке підлягало оскарженню.

Судом також встановлено, що представник позивача, адвокат Школьна А.В. 03.03.2023 року, після винесення постанови Львівського апеляційного суду від 21.02.2023 року, подала заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20000,00грн. (а.с.258-262).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.03.2023 року, у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с.277-281).

Таким чином, з врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за виконавчим листом №466/11874/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000,00грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Порядок виконання судових рішень визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом ( п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності з позиції належності та допустимості, беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язковості виконання рішення суду, ухваленого іменем України, з метою дотримання принципу верховенства права щодо юридичної визначеності, а відповідно і обов`язкового виконання рішення суду за яким досягнуто юридичної визначеності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа у справі №466/11874/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000,00грн. витрат на правову допомогу таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. ст. 247, 258, 260, 353, 354, 431, 432 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні заяви адвоката Пащука А.І. в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа у справі №466/11874/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15000,00грн. витрат на правову допомогу таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Текст ухвали складено та підписано 27.09.2023 року.

Суддя: О. І. Ковальчук