Провадження № 2/127/2164/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04.10.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Вінницької міської ради в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулося в суд в інтересах дитини ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що відповідачка по справі ОСОБА_2 є матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини № 1185 від 23.05.2023 р. по відділу ДРАЦС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ). Батька у дитини немає. Щодо свого сина ОСОБА_2 є одинокою матір`ю, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Дитина ОСОБА_4 з 07.06.2023 року перебуває на обліку служби у справах дітей Вінницької міської ради як дитина, що опинилися у складних життєвих обставинах внаслідок ухилення його матері від виконання батьківських обов`язків. Встановлено, що мати ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, тривалий час ніде не працює, вживає спиртні напої, не створила належних умов для проживання дитини. ОСОБА_2 рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09..2020 року вже позбавлена батьківських прав відносно старшої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки злісно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. За повідомленням адміністрації КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради» від 22.05.2023 року, ОСОБА_2 народила свого сина ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки дитина народилася з вадами розвитку, хлопчик негайно був переведений з пологового будинку до відділення анестезіології та інтенсивної терапії новонароджених дітей КНП ВОДКЛ. Як зазначено у листі, мати з дитиною в стаціонарі по догляду не перебувала, сина не відвідувала, народження дитини в органах ДРАЦС не зареєструвала, станом здоров`я сина не цікавилася. 13.04.2023 року дитина ОСОБА_4 був переведений з КНП ВОДКЛ до Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охмадит» (м. Київ), оскільки потребував термінового оперативного втручання, на яке була потрібна письмова згода його матері. Протягом більше одного місяця матір дитини ОСОБА_2 розшуковували представники різних структур, дотичних до охорони дитинства, і після тривалих вмовлянь 23.05.2023 року мати зареєструвала народження сина у органах ДРАЦС та написала заяву щодо погодження проведення своїй дитині операції. Вищезазначені факти свідчать про байдуже ставлення матері до свого сина, який народився із серйозними проблемами зі здоров`ям та протягом більше трьох місяців потребував догляду та постійної турботи з боку матері. ОСОБА_2 не підтримувала родинних стосунків із сином протягом всього його життя, останній раз бачила свою дитину зразу після пологів, 03.03.2023року, не проявила жодної турботи по відношенню до дитини, не надавала синові матеріальної допомоги, не купувала синові ні одягу, ні памперсів, ні предметів гігієни тощо. Дитина ОСОБА_4 фактично не знає своєї матері, а виховується та доглядається виключно працівниками лікувальних закладів. Своєю поведінкою ОСОБА_2 порушила вимоги ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Можливе повернення дитини до матері створює загрозу для життя, здоров`я та розвитку малолітньої дитини. При вирішенні питання стягнення аліментів на утримання дитини необхідно врахувати наявність у відповідача інших дітей. Як зазначалося вище, відповідачка є матір`ю ще однієї дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якої вона позбавлена батьківських прав. За наявною інформацією, аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 з відповідачки не стягувалися. З урахуванням даної обставини вважаємо, що ОСОБА_2 має сплачувати на утримання сина ОСОБА_1 1/4 частину свого заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить відібрати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та передати дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на користь та на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Ухвалою суду від 27.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

06.09.2023року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин.

Враховуючи думку представника позивача, вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 0 від 08.06.2023року відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до наказу № 179 від 07.06.2023р. Служби у справах дітей Вінницької міської ради взято на облік дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини.

Згідно листа КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня ВОР№ № 01/1240 від 22.05.2023року ОСОБА_2 , матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під час перебування дитини на лікуванні у КНП «ВОДКЛ ВОР» по догляду за дитиною не перебувала, станом здоров`я сина не цікавилася, на телефонні дзвінки не відповідала.

Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання дитини від 30.05.2023року із ОСОБА_2 проведена роз`яснювально - профілактична бесіда, вона попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків щодо дитини. Направити лист на ВМЦСС щодо надання сім`ї ОСОБА_2 соціальних послуг. Винести питання про стан виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_1 на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ВМР 06.06.2023року. На момент відвідування сім`ї ОСОБА_2 за місцем проживання не створені умови проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини ОСОБА_1 .

Згідно висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01/00/005/34004 від 15.06.2023, захищаючи право дітей на належну батьківську турботу, враховуючи свідоме ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду новонародженої дитини, яка має серйозні проблеми зі здоров`ям, враховуючи зловживання ОСОБА_2 спиртними напоями, відсутністю належних умов для проживання новонародженої дитини, керуючись ст. ст. 19, 164, 165, 170, 171 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав.

Згідно з ч. 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

У даній справі судом встановлено, що малолітній син відповідачки, батька не має, а їх мати ОСОБА_2 не тільки не займається його духовним і моральним розвитком, але і не забезпечує її належний фізичний стан: лікування, відвідування лікаря, тощо.

Відповідачка веде антигромадський спосіб життя, у тому числі, зловживає спиртними напоями.

Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини у батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої ст. 164 цього кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Зокрема, до таких підстав згідно з п.п.2-5 ч.1 ст. 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоке поводження з дитиною; батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №315/1279/19 (провадження № 61-3821св21).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду.

Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Суд вважає, що у даній справі відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, дотримання санітарно-гігієнічних норм, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі.

Зокрема, матір дитини фактично самоусунулася від виховання дитини, залишивши його добровільно в лікувальному закладі.Таким чином, суд приходить до висновку, що змінити поведінку матері дітей у позитивному напрямку неможливо.

Враховуючи вищевикладене, зокрема, те, що відповідач неналежно виконує свої батьківські обов`язки по догляду, вихованню та розвитку дитини, враховуючи нездатність відповідачки забезпечити дитині необхідні умови життя, повноцінний фізичний та духовний розвиток, безпеку, гармонію та спокій, її тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків, небажання змінювати свою поведінку, ставлячи на перше місце найкращі інтереси дитини та оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вік дітей та їх звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язок та відповідальність матері за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, виходячи із їх найкращих інтересів.

З огляду на вище викладене, керуючись принципами, законності, справедливості та пропорційності, суд вважає за необхідне стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 19.06.2023.

У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь дітей аліментів в частині суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 19, 150, 160, 170, 181, 182, 191СК України, ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263, 264, 265, 273, 354, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Відібрати дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та передати дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , аліменти на користь та на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви, а саме з 19.06.2023року до повноліття сина шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 05.10.2023року.

Служба у справах дітей Вінницької міської ради, м. Вінниця, вул. Соборна, 50, .

ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Суддя: