Справа № 162/674/23
Провадження № 2/162/185/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі

головуючого судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Від представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Татарин В.М. 22.08.2023 року до Любешівського районного суду Волинської області надійшов вказаний позов.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 12.09.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.09.2021 року. Від шлюбу мають двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також у період перебування у шлюбі сторони, як подружжя, набули у спільну сумісну власність наступне майно: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (набутий у власність 25.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №346) та земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, кадастровий номер :01:001:2057, яка розташована у межах АДРЕСА_1 (набута у власність на підставі рішення Любешівської селищної ради Волинської області №7/60 від 25.03.2021 року). Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами, виходячи з рівності часток подружжя. З моменту розірвання шлюбу і по сьогодні позивач з дітьми проживає за адресою АДРЕСА_1 , відповідач тривалий час проживає окремо за іншою адресою АДРЕСА_1 . На сьогодні ініціатива добровільного позасудового порядку вирішення спору між сторонами шляхом укладення нотаріально посвідченого договору не має результату. На підставі викладеного, просить визнати за позивачем право власності на частину житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2057 загальною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), стягнути з відповідача судові витрати по справі, у тому числі витрати на правову допомогу.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 23.08.2023 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Від відповідача 18.09.2023 року до суду надійшов відзив, у якому ОСОБА_3 визнає позовні вимоги в частині визнання за позивачем частини житлового будинку та земельної ділянки. Однак, просить відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат, зокрема на залучення експерта, оскільки надані експертом висновки не відповідають формі документа про оцінку та не відповідають вимогам ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», не відображають реальну ринкову вартість нерухомого майна, поділ якого є предметом спору. Також вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок яких вказано у позовній заяві в сумі 20000 гривень, необґрунтованим, непропорційним до предмета спору, завищеним та неспівмірним з обсягом юридичних послуг. Просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Через систему «Електронний суд» 19.09.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі, а саме щодо розміру судових витрат у розмірі 13471, 38 гривень.

Позивач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Із матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12.09.2014 року, який розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 15.09.2021 року.

У період перебування у шлюбі сторони, як подружжя, набули у спільну сумісну власність наступне майно: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (набутий у власність 25.06.2020 року на підставі договору купівлі-продажу №346) та земельну ділянку загальною площею 0,1050 га, кадастровий номер :01:001:2057, яка розташована у межах АДРЕСА_1 (набута у власність на підставі рішення Любешівської селищної ради Волинської області №7/60 від 25.03.2021 року).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За правилом ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.. 69-72 СК України та ст..372 Цивільного кодексу України.

Згідност.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Встановивши, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про необхідність їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Представник позивача у поданому клопотанні про доручення доказів просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 13471,38 гривень, з яких: 1500 гривень - витрати на проведення оцінки спірного майна; 2471,38 гривень - витрати на оплату судового збору; 9500 гривень - витрати на оплату послуг адвоката.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1,2 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частинами 2, 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та н..), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії договору про надання правової допомоги від 07.08.2023 року, ордера на надання правничої (правової) допомоги, акта до договору про надання правової допомоги від 19.09.2023 року та квитанції до прибуткового касового ордера №8 від 07.08.2023 року.

Витрати, пов`язані із залученням експерта підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями рахунку №158 від 08.08.2023 року та платіжної інструкції Р24АD від 15.08.2023 року.

З огляду на вказане, суд дійшов переконання про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення судових витрат з відповідача, тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 13, 49, 141, 200, 206, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 60-61, 68, 70 Сімейного Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2057 загальною площею 0,1050 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2471 (дві тисячі чотириста сімдесят одну) гривню 38 копійок судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11000 (одинадцять тисяч) гривень витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.09.2023 року.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Татарин Вікторія Миколаївна (вул.. Ковельська, 3/50А, м. Луцьк Волинська область).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ