Справа № 309/2488/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Хустського районного суду від 02 листопада 2021 року (у складі судді Піцура Я.Я.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у липні 2021 р.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в розмірі 261000 грн. за борговою розпискою від 15.05.2019 р. і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 15 травня 2019 р. позивач передав грошові кошти відповідачу в сумі 261000 грн., що на момент передачі грошових коштів було еквівалентно 10 000 доларів США, в зв`язку з чим ОСОБА_1 склав і передав позивачу відповідну розписку. Відповідач зобов`язався повернути кошти в строк до 30.12.2019 р.

Указана розписка свідчить про виникнення між сторонами боргових зобов`язань, на момент звернення до суду з цим позовом сума боргу не повернута. Оригінал боргової розписки знаходиться у позивача.

Усі ці обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 02 листопада 2021 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 261 000 грн. і 2610 грн. у відшкодування судового збору.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю або залишити позов без розгляду. Вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що укладення боргової розписки передбачало зовсім іншу правову природу правочину, відповідно інші права та обов`язки сторін.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про час і місце розгляду справи. Так, позивач та його представник було повідомлені на попередньому судовому засіданні розпискою (а.с.160), представник відповідача та відповідач були повідомлені шляхом надсилання судової повістки у додатку «Viber», що підтверджується відповідною довідкою (а.с.162,163), а також ОСОБА_1 був повідомлений судовою повісткою про виклик, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Сторона відповідача про причини своєї неявки суд не повідомляла.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що наявна у матеріалах справи розписка від 15.05.2019 р. є борговою, позаяк у ній чітко зазначено про одержання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 261000 грн. саме в борг та обов`язок повернути такі кошти в строк до кінця 2019 р. Оскільки відповідач грошові кошти отримані в борг не повернув, то позивач вправі ставити питання про стягнення таких коштів у судовому порядку.

При цьому суд установив, що згідно з розпискою від 15.05.2019 р. ОСОБА_1 узяв у борг від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 261 000 грн., які зобов`язався повернути до кінця 2019 р. (а.с.5).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принагідно належить зауважити, що жодних клопотань про витребування доказів від позивача не надходило.

Колегія суддів вважає, що відповідач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами того, що укладення боргової розписки передбачало зовсім іншу правову природу правочину, відповідно інші права та обов`язки сторін, тому визнає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального та процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Заочне рішення Хустського районного суду від 02 листопада 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 14 липня 2023 р.

Судді: