Справа № 125/1873/22
Провадження № 22-ц/801/1855/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан Ю. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуСправа № 125/1873/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особи, без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Жмеринського районного нотаріального округу Мельник Олександр Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката Чубар Оксани Василівни, в інтересах ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Салдан Ю. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, без самостійних вимог - приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Мельника Олександра Миколайовича, про усунення особи від права на спадкування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особа, без самостійних вимог - приватного нотаріуса Жмеринського районного нотаріального округу Мельника Олександра Миколайовича, про усунення особи від права на спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Це майно успадкувала дружина померлого ОСОБА_4 , однак вона належним чином не встигла оформити свої спадкові права, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 також померла. Позивач ОСОБА_1 вважає себе спадкоємцем четвертої черги на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , оскільки з 2013 року проживав однією сім`єю з померлими та здійснював постійний догляд за ними. Крім спільного проживання, вів спільне господарство з померлою ОСОБА_4 , а саме: готував їжу, займався прибиранням житла, ремонтом, брав участь у витратах та утримання житла, надавав матеріальну допомогу, доглядав, дбав про здоров`я. Звернувшись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, позивач отримав відмову у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні зв`язки із спадкодавцем.

Під час оформлення спадкових прав позивачу стало відомо, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_2 племінник спадкодавця.

Позивач зазначав, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали групу інвалідності, перебували на обліку у відділенні соціальної допомоги вдома, отримували соціальні послуги догляду вдома з 2012 року та отримували пенсію по інвалідності. Вказане, на думку позивача, свідчить про те, що подружжя ОСОБА_5 дійсно потребували постійного стороннього догляду, а у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вони перебували у безпорадному стані. Оскільки за ними ніхто не доглядав, не надавав всієї необхідної допомоги та підтримки, з 2013 року позивач разом з дружиною стали здійснювати за ними постійний догляд, в тому числі і за спадкодавцем, яка мала й ряд інших супутніх захворювань, що не дозволяло їй самостійно себе обходити. За час спільного проживання з 2013 року позивач здійснював постійний догляд за Воронцовими, готував їжу, дбав про їх здоров`я, неодноразово звертався за медичною допомогою для них, купував ліки, забезпечував продуктами харчування, речами. Догляд здійснював за власний рахунок, оскільки вони отримували мінімальну пенсію по інвалідності, якої не вистачало на проживання, а лише на оплату комунальних послуг. Позивач за власний рахунок здійснював необхідні побутові ремонті роботи, купував побутове приладдя (лічильник на воду), а також допомагав оплачувати рахунки за комунальні послуги. Також позивач здійснював поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте відповідач, знаючи про стан здоров`я спадкодавця та її чоловіка, не цікавився їх станом здоров`я, умовами проживання, не надавав матеріальної допомоги. За останні 10 років у спадкодавця стан здоров`я погіршувався, у зв`язку з чим вона неодноразово потрапляла до лікарні, але відповідач жодного разу не навідався до неї, не телефонував, не допомагав із похованням і взагалі був відсутній при похованні спадкодавця. Посилаючись на вказане, з урахуванням уточненої позовної заяви позивач просив: встановити факт його спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , з 2013 року по день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Чубар О. В., посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд проігнорував пояснення позивача та свідків, фактично надавши перевагу твердженням відповідача, належним чином рішення не мотивував; не надав належної оцінки тим фактам, що позивач з 2013 року фактично проживав з Воронцовими, надавав допомогу, доглядав та здійснив поховання за власний кошт.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки позивач не довів своє право на спадкування, то він не є належним позивачем у справі про усунення від права на спадкування спадкоємця ОСОБА_2 , який є таким згідно із приписами закону як кровний родич. Право на позов у такій категорії справ має лише особа, яка може претендувати на спадкове майно у разі усунення спадкоємця від права на спадкування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 25.07.2006. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 мав другу групу інвалідності у зв`язку із загальним захворюванням зору. ОСОБА_4 мала третю групу інвалідності з дитинства.

Згідно відомостям довідки, виданої Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Барської міської ради №04-10/75/562 від 14.11.2022, у відділенні соціальної допомоги Воронцови перебували на обліку та отримували соціальні послуги догляду вдома та натуральної допомоги.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їхнє поховання здійснено на діючому кладовищі в с. Мирне, Жмеринського району Вінницької області. Вказане підтверджується свідоцтвами про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_1 від 04.01.2022, та ОСОБА_4 серія НОМЕР_2 від 10.01.2022, які видані Барським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), та довідкою, виданою старостою Войнашівського старостинського округу №16-3-16/1073 від 18.11.2022.

Згідно з медичними картами стаціонарного хворого ОСОБА_3 №541/114, №1387/1008, ОСОБА_3 госпіталізований до КНП «Барська міська лікарня» 28.12.2021 з діагнозом Covid-19, негоспітальна двобічна пневмонія, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 №1388/1011, ОСОБА_4 госпіталізована до КНП «Барська міська лікарня» 28.12.2021 з діагнозом Covid-19, негоспітальна двобічна пневмонія, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до накладних з магазину «Ритуал» №1 від 02.01.2022, №2 від 09.01.2022, ОСОБА_1 для поховання ОСОБА_3 придбано товарів на суму 9210 гривень, та для поховання ОСОБА_4 придбано товарів на суму 9920 гривень. Вказані обставини відповідачем не оспорювалися.

ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується: договором купівлі-продажу квартири від 16.08.2012, зареєстрованим в реєстрі за №579, та витягом про державну реєстрацію прав №35365055 від 03.09.2012, виданим КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації».

Згідно з даними відповідей та розрахунків за надані комунальні послуги: АТ «Вінницяобленерго» №06.78-7828 від 17.05.2023, АТ «Вінницягаз» №210-6-9609-0523 від 18.05.2023, ТОВ «Енера Вінниця» №1.13-2920 від 10.05.2023, в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 , в період з 2016 по 2023 роки здійснювалось споживання електричної енергії, та в період з 2021 по 2023 роки споживання природного газу, а також здійснювалась оплата за надані комунальні послуги.

Згідно довідок Головного управління Пенсійного фонду України №281-0200-0203-12 №280-0200-0203-12 від 01.03.2023, ОСОБА_4 за період з січня 2017 року по грудень 2021 року отримувала пенсію по інвалідності ІІІ групи в загальному розмірі 113259,54 гривень. Допомога на поховання виплачена ОСОБА_7 11.01.2022 в розмірі 4400 гривень. ОСОБА_3 за період з січня 2017 року по грудень 2021 року отримував пенсію по інвалідності в загальному розмірі 110124,53 гривень. Допомога на поховання виплачена ОСОБА_7 05.01.2022 в розмірі 4400 гривень. Вказані обставини відповідачем не оспорювалися.

В акті обстеження фактичного проживання від 06.01.2023 у складі комісії: депутата міської ради Педос Г. В., сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зі слів сусідів вказано, що ОСОБА_1 фактично проживав та здійснював догляд за особами з інвалідністю ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_3 з 2013 року до моменту їх смерті.

З копії матеріалів спадкової справи №56/2022 щодо майна померлої ОСОБА_4 вбачається, що спадкову справу зареєстровано 22.02.2022 за №69188765, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68655025 від 22.02.2022.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується: заявою ОСОБА_1 № 123 від 22.02.2022 та заявою ОСОБА_2 №584 від 28.09.2022.

Відповідач ОСОБА_2 є племінником ОСОБА_4 , оскільки матір ОСОБА_2 ОСОБА_10 є рідною сестрою ОСОБА_11 що підтверджується відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (Т. І, а.с. 80-85).

З довідки довідки паспортиста КП «Бар-благоустрій» №65 від 15.02.2022 вбачається, що ОСОБА_4 на день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ).

Позивач ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується даними паспорта громадянина України позивача.

Постановою приватного нотаріуса Мельника О. М. №75/02-31 від 12.10.2022, було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться на АДРЕСА_5 . Постанова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів факт родинних зв`язків, які підтверджують його право на спадкування після померлої ОСОБА_4 .

Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, п. 21 постанови Пленумом Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Надавши належну правову оцінку поданим позивачем доказам на підтвердження його проживання з Воронцовими однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, урахувавши факт проживання зазначених осіб за різними адресами, відсутність спільного побуту та бюджету, суд першої інстанцій дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю у розумінні положень статті 1264 ЦК України.

Колегія суддів зауважує, що суди першої інстанцій правильно встановив відносини, які склалися між позивачем та сім`єю ОСОБА_5 , та за недоведеності у них спільного побуту і виникнення взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи позовні вимоги про усунення від права на спадкування спадкоємця ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів факти, що підтверджували б його право на спадкування, як спадкоємця четвертої черги, тому він не є належним позивачем у справі, оскільки положення ст. 1224 ЦК України поширюються виключно на спадкоємців.

Факт здійснення позивачем поховання ОСОБА_3 та ОСОБА_12 сам по собі не породжує право на спадкування, а є лише підставою для відшкодування понесених витрат у відповідності до положень ст. 1232 ЦК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду. Доводи апеляційної скарги значною мірою зводяться до переоцінки доказів, підстав для здійснення якої колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення спірних правовідносин і правильних висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Чубар Оксани Василівни, в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

Т. О. Денишенко