Провадження № 8/229/1/2023
УХВАЛА

іменем України

01 серпня 2023 року м. Дружківка

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Грубник О.М. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року по справі № 229/3664/18 за нововиявленими обставинами,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про перегляд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року по справі № 229/3664/18 за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування вказаної заяви посилається на наступне, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року позовні вимоги Військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України, яка звернулася в інтересах Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, було задоволено. З ОСОБА_1 , на користь Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного стягнено витрати, пов`язані з його утриманням у Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у розмірі 337 267 (триста тридцять сім тисяч двісті шістдесят сім) грн. 29 коп., та на користь Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного судовий збір у розмірі 5060 (п`ять тисяч шістдесят) грн. 00 коп. ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що після розгляду вказаної справи, були виявлені обставини , які унеможливлюють виконання рішення суду, а саме висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12 грудня 2018 року, де вказано, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону №2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Відповідно до наведеного вважає, що рішення підлягає перегляду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року заяву залишено без руху і надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 07.04.2021 після усунення недоліків відкрито провадження у справі та призначено до розгляду заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Дослідивши матеріали заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та цивільної справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені заявником підстави для скасування рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1. ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 4 статті 2 цього Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів) є видом військової служби в силу вимог п. 5 ч. 6 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Судом встановлено, що на підставі контракту, укладеного 11.08.2015 року з Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенанта Павла Петровича Ткачука, ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) у Збройних Силах України вищевказаного навчально закладу на посаді курсанта.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 25-КС від 23.03.2018 року, припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту.

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №68 від 23.03.2018 року ОСОБА_1 зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, у сумі 337267,29 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

В той же час, спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, і справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, провадження у справі слід закрити.

Керуючись ст. 255, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 січня 2019 року у цивільній справі №229/3664/18 за позовом Заступника військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в вищому навчальному закладі, та закрити провадження - у зв`язку з тим, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 01.08.2023 року

Суддя О.М.Грубник