ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/2185/21 Номер провадження 22-ц/814/3153/23Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Бутенко С.Б., Пилипчук Л.І.

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року, ухвалене суддею Мороз Т.М., повний текст рішення складено 06.02.2023 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

встановила:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 , Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно.

В обгрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка, площею 4,09 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Григоро-Бригадирівка, Кобеляцького району, Полтавської області.

Вказувала, що згідно заповіту від 20.08.2014 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2 .

Зазанчала, що ОСОБА_3 не підписувала заповіту від 20.08.2014 року, отже відсутнє її вільне волевиявлення на укладання правочину.

Враховуючи викладене, просила визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після померлої матері, ОСОБА_3 , на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 4,09 га (кадастровий номер :00:004:0123) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 218360, виданого головою Кобеляцької районної державної адміністрації від 08.02.2006 року.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 09 грудня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: Кобеляцька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно за законом передано за підсудністю до Кобеляцького районного суду Полтавської області.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа: Кобеляцька державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно за законом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що заповіт від 20.08.2014 року ОСОБА_3 не підписувала, а відтак все її майно належить спадкоємцю за законом.

Окрім того вказує, що під час розгляду справи їй було протиправно відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової посмертної почеркознавчої експертизи.

Відзив на апеляційну скаргуне надходив.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 ( а.с.6-7).

Згідно довідки виконкому Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 4,09 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Григоро-Бригадирівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 від 27.07.2005 року ОСОБА_3 є власником будинку з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9).

Згідно з дублікатом заповіту, засвідченого Григоро-Бригадирівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 21 лютого 2019 року і зареєстрованого в реєстрі за № 18, виданого взамін втраченого заповіту, посвідченого Григоро-Бригадирівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 20 серпня 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за № 179 ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, повністю ОСОБА_2 , 1989 р. н. (а. с. 10).

Відповідно до листа Кобеляцької державної нотаріальної контори від 06.10.2021 року № 476/01-16 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину 28 вересня 2019 року (а. с. 11).

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд виходив з того, що оскільки є спадкоємець за заповітом, який має переважне право над спадкоємцями за законом, відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів вважає такий висновок районного суду вірним з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.ч.1, 3, 5 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що спадкодавець, складаючи заповіт, визначив конкретних осіб, які матимуть право на спадкування за заповітом. Тобто таким особам спадкоємець надає переважне право на отримання спадщини. У зв`язку з цим застосування ч. 2 ст. 1223 ЦК України може мати місце у випадку, коли заповіт з огляду на певні факти втрачає юридичне значення, зокрема, внаслідок неприйняття спадщини або відмови від її прийнятої всіма спадкоємцями за заповітом.

За змістом статті 1233 та частини першої статті 1235 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Таким чином, у випадку коли заповітом охоплено все майно спадкодавця, спадкування за законом можливе лише за умови відмови всіх спадкоємців за заповітом від прийняття спадщини.

Згіно дублікату заповіту, засвідченого Григоро-Бригадирівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 21 лютого 2019 року і зареєстрованого в реєстрі за № 18, виданого взамін втраченого заповіту, посвідченого Григоро-Бригадирівською сільською радою Кобеляцького району Полтавської області 20 серпня 2014 року і зареєстрованого в реєстрі за № 179 ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, повністю ОСОБА_2 , 1989 р. н. (а. с. 10).

Відповідно до листа Кобеляцької державної нотаріальної контори від 06.10.2021 року № 476/01-16 ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину 28 вересня 2019 року (а. с. 11).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази визнання заповіту недійсним.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 , як спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 видано відповідно до статей 1296, 1297, 1298 ЦК України. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус перевірив факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна та осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

За таких обствин районний суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, оскільки відповідач ОСОБА_2 прийняв спащину за заповітом у відповідності до норм чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не підписувала заповіту, не підтверджені належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про скасування заповіту або визнання його недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень районним судом норм процесуального права, а саме щодо відмови у призначенні судової експертизи, не заслуговують на увагу, так, як позивачкою не заявлялися вимоги про визнання заповіту недійсним, а тому відсутні підстави для призначення почеркознавчої експертизи, оскільки таке клопотання спрямоване на збирання доказів, які не стосуються предмету спору.

Також слід зазначити, що спадкодавець ОСОБА_3 на час смерті проживала одна. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачка у встановленому законом порядку зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , що виключає можливість прийняття нею спадщини за законом, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18.09.2023 р.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді С.Б. Бутенко

Л.І. Пилипчук