Справа № 308/5638/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі :

головуючої ? судді Бенца К.К.

при секретарі судового засідання Майор Ю.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за заробітною платою та стягнення заробітку за час затримки розрахунку,

-В С Т А Н О В И В:

13 травня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за заробітною платою.

Позов мотивує тим, що вона ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком, згідно наказу № 4 від 10.03.2020 р. «Про прийняття на роботу», її призначено на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку. Свою роботу виконує сумлінно, дотримується чинного законодавства, тому і відсутні дисциплінарні стягнення.

Як зазначає позивач, із серпня місяця 2021 року до 23 лютого 2022 року їй не виплачувалася заробітна плата.

Станом на 23 лютого 2022 року Ужанський національний природний парк перед нею має заборгованість із заробітної плати.

Причини не виплати заробітної плати їй не відомі.

У зв`язку з невиплатою їй заробітної плати вона звернулась до Управління Держпраці у Закарпатській області щодо не виплати заробітної плати Ужанським національним природним парком . Згідно відповіді від 25.01.2022 року її повідомлено про те, що у вказаний нею період вона отримала заробітну плату із порушенням встановлених строків її виплати.

22.02.2022 р. до Управління Держпраці у Закарпатській області була направлена Колективна скарга щодо колективного трудового спору про грубе порушення трудового законодавства, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172, ст. 175 КК України.

Позивач зазначає , що з вини відповідача вона не отримала заробітну плату із серпня місяця 2021 року до 23 лютого 2022 року.

Оскільки Ужанський національний природний парк перед нею має заборгованість із заробітної плати, позивач ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення яким:

стягнути з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 заборгованість із невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період із серпня місяця 2021 року до 23 лютого 2022 року, а всього стягнути грошових коштів за період із серпня місяця 2021 року до 23 лютого 2022 року на загальну суму, яка буде обраховаа після надання відповідачем витребуваних доказів.

13.06.2022 року до відкриття провадження у справі позивачем подано до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення яким:

- стягнути з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період із 01 серпня 2021 року до 10 червня 2022 року включно у сумі 172 075,90 грн. із врахуванням відрахувань, а до виплати на руки у сумі 138 521,10 грн

- стягнути з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період із 01 серпня 2021 року до 10 червня 2022 року у сумі 172 075,90 грн. із врахуванням відрахувань, а до виплати на руки у сумі 138 521,10 грн

06.10.2022 року Позивач подала до суду заяву про уточнення та зменшення позовних вимог, якою просила суд : стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь невиплачену їй компенсацію згідно листка непрацездатності АЛВ №566610 від 08.07.2021 року за період хвороби із 08.07.2021 року по 23.07.2021 року у розмірі 9699 гривень 90 копійок та заборгованість по заробітній платі за червень 2021 року у розмірі 13 856 гривень 99 копійок. З урахуванням затримки проведення даних виплат просила стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь середній заробіток за весь період такої затримки по день ухвалення судового рішення та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Позивач, вважає дії відповідача щодо невиплати означених вище нарахувань протиправними та з урахуванням наявного наказу про її звільнення, з посиланням на норми статей 116 та 117 КЗпП України, просить суд зменшені позовні вимоги задовольнити.

Позиція сторін справи :

У судове засідання позивач не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав повністю з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про уточнення та зменшення позовних вимог від 06.10.2022 року. Просив провести судовий розгляд на підставі тих доказів, які наявні в матеріалах справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку електронного листа до електронної скриньки від 12.08.2023 р., від 11.09.2023 року , про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило . Відзив на адресу суду не надходив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що стверджується стверджується довідкою про доставку електронного листа до електронної скриньки від 12.08.2023 р., від 11.09.2023 року , про причини неявки суд не повідомляв. Пояснення до суду не надходили. Третя особа своїм правом на надання пояснень, як передбачено статтею 181 ЦПК України, не скористалась, у судове засідання, будучи належним чином повідомлена, не з`явилась.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на викладене, суд розглянув справу у відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, докази поважності причин неявки не надав, мав можливість подати відзив на позовну заяву, проте не скористався наданим йому процессуальним правом.

Заяви, клопотання:

13.06.2022 року позивачем подано до суду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог.

13. 06.2022 року позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

13.07.2022 року позивачем подано до суду клопотання про зупинення справи №308/5638/22.

25.07.2022 року представником позивача Биркович О.С. подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

11.08.2022 року позивачем подано до суду заяву про перенесення судового засідання.

13.09.2022 року представником позивача ОСОБА_1 подано заяву про відкладення розгляду даної справи.

06.10.2022 року позивачем подано до суду заяву про перенесення судового засідання.

06.10.2022 року позивачем подано до суду заяву про уточнення та зменшення позовних вимог.

28.02.2023 року Великоберезнянським відділом ДВС в Ужгородському районі Закарпатської області надана відповідь на виконання ухвали суду.

28.02.2023 представником позивача Биркович О.С. подано клопотання про розгляд справи без участі позивача за наявними доказами в матеріалах справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

14.06.2022 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі № 308/5638/22 та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

13.12.2022 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання позивача про витребування доказів - задоволено.

30.01.2023 року Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання позивача про застосування заходу процесуального примусу у виді тимчасового вилучення оригіналів доказів для дослідження судом - задоволено

Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин :

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із Ужанським національним природним парком.

Як встановлено судом, з 08 липня 2021 року по 23 липня 2021 року включно позивач ОСОБА_2 знаходилася на амбулаторному лікуванні, що підтверджується копією листка непрацездатності від 08 липня 2021 року серії АЛВ № 566610 ( копія наявна в матеріалах справи)

Наказом Ужанського національного природного парку № 12-к від 20.07.2021 року, ОСОБА_2 звільнена із займаної посади з 20.07.2021 року за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) згідно ст. 40 п. 4 КзПП України та за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно ст. 40 п.3 КзпП України.( копія наявна в матеріалах справи).

Як зазначено в наказі № 12-к від 20.07.2021 року , підставою видачі цього наказу є : доповідна записка в.о. головного бухгалтера Монич С.М. від 24.06.2021 року, Акт № 1 про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 , від 24.06.2021 року, Протокол № 2 чергових зборів від 09.07.2021 року .

Листом управління Держпраці у Закарпатській області від 05.11.2021 №07-04/6028 ОСОБА_2 повідомлено про те, що за результатами її звернення, яке надійшло до контролюючого органу 01.11.2021, проведено позапланову перевірку відповідача. Між тим, як слідує зі змісту вказаного листа, при проведенні перевірки керівником Ужанського природного парку вчинялися перешкоди, зокрема, у вигляді письмової відмови у наданні витребуваних інспектором праці документів, тому за наслідками здійснення заходів державного контролю складено акт про вчинення перешкоди, а не керівника Ужанського природного парку - протокол про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено з КП документообігу суду Д3, що позивачкою ОСОБА_2 до Ужгородського міськрайонного суду подано позовну заяву до Ужгородьского національного природного парку про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (справа №308/7918/22, головуючий суддя Бенца К.К.). Вказані обставини також зазначені і позивачем у заяві про уточнення та зменшення позовних вимог від 06.10.2022 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/7918/22 від 07.10.2022 року позов ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка незаявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. ОСОБА_2 поновлено на раніше займаній посаді провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національногоприродного парку, стягнуто з Ужанського національного природного парку на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 20 липня 2021 року по 06.10.2022 року,в сумі 216 858,92 грн. (двісті шістнадцять тисяч вісімсот пятдесят вісім гривень 92 копійки).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді та в частині стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. На рішення суду подана апеляційна скарга .

Нормативно-правове обґрунтування :

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У статті 2 КЗпП України також закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Характер трудових відносин між працівником і роботодавцем виявляється у тому, що працівник зобов`язується виконувати певну роботу, а роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати належні умови праці (ст.21 КЗпП).

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) зроблено правовий висновок про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону № 108/95-ВР, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Велика Палата Верховного Суду надала висновок про визначення тримісячного строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19), а також Верховний Суд України зробив такий висновок у постановах від 26 грудня 2011 року у справі № 6-77цс11, від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15, від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16, від 11 жовтня 2017 року у справі № 311/136/16, від 08 листопада 2017 року у справі № 202/4914/16-ц.

Позивачкою зазначено та підтверджується наданими нею доказами, що в день її звільнення їй була здійснена виплата усіх належних сум, за винятком компенсації згідно лікарняного листка та заробітна плата за червень 2021 року.

Також, як зазначалось вище, позивачка заявила до відповідача не лише вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка є предметом розгляду цієї справи, а й вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка розглянута та задоволена судом в рамках розгляду справи №308/7918/22. ( дані КП документообігу суду Д3)

Так, у положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за один і той же період після звільнення найманого працівника, оскільки такий період починається днем звільнення, який є і днем остаточного розрахунку відповідно до статті 116 КЗпП України і закінчується або днем поновлення на роботі, або днем фактичного розрахунку. Тобто ОСОБА_2 просить стягнути середній заробіток за один період у подвійному розмірі, що не відповідає змісту КЗпП України, який не передбачає можливість стягнення подвійного заробітку.

У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16 зроблено правовий висновок про те, що за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягнення середнього заробітку, оскільки це буде не співмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. У положеннях статей 117, 235 КЗпП України йдеться про відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування, тому застосуванню підлягає положення тієї норми, яка регулює більш тривале порушення трудових прав позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 поновлена на роботі рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2022 року (справа №308/7918/22). Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді провідного економіста відділу бухгалтерського обліку, звітності та економіки Ужанського національного природного парку з 20 липня 2021 року, допущено до негайного виконання. Таким чином, з 20 липня 2021 року позивачка повинна була бути поновлена на роботі та допущена до виконання своїх обов`язків та із вказаної дати отримувати заробітну плату. Доказів щодо невиконання вказаного рішення суду позивачем не надано.

Вбачається, що ОСОБА_2 у даній справі не має статусу звільненого працівника, а тому підстави покладення на роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України не виникли, що узгоджується з правовим висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 761/1812/16-ц (провадження № 61-5745св18).

Поряд з цим, частиною 4 статті 263 ЦПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові Великої Палати Верховного суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 зроблено висновок про те, що ні КЗпП України, ні Законом №108/95-ВР не передбачено відповідальності роботодавця за порушення термінів виплати заробітної плати у вигляді стягнення на користь працівника, що продовжує працювати на підприємстві, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Окремо суд зауважує, що за умови порушення строків виплати зарплати національне законодавство містить інші дієві механізми, які підлягають застосуванню.

За змістом статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III (Закон №2050-III) порушення строку виплати зарплати є підставою для компенсації її отримувачу втрати частини доходів, яка провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, фактично позивач просить застосувати щодо нього не існуючу гарантію. За таких обставин позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з Ужанського національного природного парку на користь позивача невиплачену їй компенсацію згідно листка непрацездатності АЛВ №566610 від 08.07.2021 року за період хвороби із 08.07.2021 року по 23.07.2021 року у розмірі 9699 гривень 90 копійок, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Згідно зі ст. 19 Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з страхових випадків, передбачених законом.

Частиною 2 стаття 22 Закону встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач просить суд стягнути з Ужанського національного природного парку на її користь невиплачену їй компенсацію згідно листка непрацездатності АЛВ №566610 від 08.07.2021 року за період хвороби із 08.07.2021 року по 23.07.2021 року у розмірі 9699 гривень 90 копійок, тобто весь розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за рахунок коштів роботодавця, що не узгоджується з приписами чинного законодавства.

Окрім того, на переконання суду заявлена вимога про стягнення невиплаченої їй компенсації згідно листка непрацездатності АЛВ №566610 від 08.07.2021 року за період хвороби із 08.07.2021 року по 23.07.2021 року задоволенню не підлягає через її недоведеність належними та допустимими доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, які б підтверджували факти, викладені у позові та доводили обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження наявної заборгованості позивач надала листок непрацездатності АЛВ №566610 від 08.07.2021 року за період хвороби із 08.07.2021 року по 23.07.2021 року.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується вимоги про стягнення з Ужанського національного природного парку на користь позивача заборгованість по заробітній платі за червень 2021 року у розмірі 13 856 гривень 99 копійок , то зазначена вимога задоволенню не підлягає через її недоведеність належними та допустимими доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, які б підтверджували факти, викладені у позові та доводили обставини, які мають значення для справи.

Довідка про отримання заробітної плати від ОМС Ужанський національний природний парк №3516 від 09.06.2022 видана АТ « Акцент -Банк» за період з 01.01.2021 по 09.06.2022 не може бути належним та допустимим доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, який б підтверджував факт заборгованості по заробітній платі за червень 2021 року у розмірі 13 856 гривень 99 копійок. З довідки вбачається виплата за період лютий 2021 -травень 2021 в сумі по 11 154,88грн. ; за червень 2021 року виплати відсутні, а за липень 2021 року виплата в сумі 20 297,56 грн., яка може включати в себе і виплату заборгованості по заробітній платі за червень 2021 року.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доказів які надані позивачем на обґрунтування своїх вимог слід зазначити наступне: суд відхиляє посилання позивача на зміст копій листів, отриманих від територіального управління Держпраці, виходячи з наступних мотивів.

Як з`ясував суд, листом управління Держпраці у Закарпатській області від 25.01.2022 №07-04/332, на який Посилається позивачка- ОСОБА_4 повідомлено про результати заходу державного контролю Ужанського національного парку, проведеного за його заявою від 21.12.2021. За змістом листа вбачається, що здійсненою перевіркою виявлено, що у вказаний позивачем період він отримував заробітну плату з порушенням встановлених строків її виплати, що не узгоджується із приписами частини 1 статті 115 КЗпП та частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Зі змісту згаданого листа управління Держпраці у Закарпатській області слідує, що позапланова перевірка, проведена органом контролю за дотриманням норм трудового законодавства, стосувалася персоніфікованого ОСОБА_4 періоду його діяльності. При цьому такий період вказаний у заяві ОСОБА_4 від 21.12.2021.

Натомість копію такої заяви ОСОБА_4 від 21.12.2021 позивачка до суду не подала.

Вказане позбавляє суд можливості дослідити чи строк, вказаний ОСОБА_4 у його заяві від 21.12.2021, та строк, за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті, є тотожніми.

За таких обставин суд взагалі позбавлений можливості стверджувати що заява ОСОБА_4 від 21.12.2021 року та відповідь Управління Держпраці у Закарпатській області №07-04/332 від 25.01.2022 року є релевантними до даного спору та чи такі є належними доказами порушень трудового законодавства Ужанського національного природного парку по відношенню до позивачки ОСОБА_2 .

Не зважаючи на відсутність належних доказів з яких можна було б встановити наявність порушень трудового законодавства у відносинах позивача та відповідача, на переконання суду наявні в матеріалах інші докази та фактичні обставини справи дозволяють законно оцінити факти, які є предметом цього судового розгляду та констатувати , що національне законодавство не містить положень, які дозволяють стягнути з роботодавця за один і той самий період одночасно не отриману працівником заробітну плату й середній заробіток такого працівника за час затримки виплати зарплати, оскільки вказане фактично призводить до подвійного стягнення із роботодавця заробітної плати на користь працівника.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Щодо розподілу судових витрат:

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч.1ст.133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповіднодоп.2ч.2ст.141ЦПК України,у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача. Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 141, 258, 262, 264, 265, 268,280-284, 352-353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні зменшених позовних вимог ОСОБА_2 до Ужанського національного природного парку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за заробітною платою та стягнення заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 - місце проживання : АДРЕСА_1 ;

Відповідач - Ужанський національний природний парк - місце знаходження : смт. Великий Березний, вул. Шевченка, 27, 89000;

Третя особа : яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_3 - місце проживання : АДРЕСА_2 )

Дата складання повного тексту судового рішення у звязку з перебуванням судді у нарадчий кімнаті в іншій справі - 25.09.2023 р.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: К.К. Бенца