2-6267/01
4-с/465/47/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Титикайло І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), за участю стягувача - Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго",

встановив :

Представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Стефанюк Василь Петрович звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), за участю стягувача - Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго".

Скаргу мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 08.10.1996 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . В подальшому, заявники, маючи намір розпорядитись належним їм майном, звернулись до приватного нотаріуса у м.Львові, однак нотаріусом їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що належна їм квартира перебуває під арештом, який був накладений на підставі постанови ВДВС Франківського районного управління юстиції від 24.09.2002 року при примусовому виконанні виконавчого листа Франківського районного суду м.Львова №2-6267 від 14.02.2002 року про стягнення з них на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованості. 14.08.2023 року ОСОБА_1 ЛМКП "Львівтеплоенерго" видали довідку №08-3620-08/23, у якій зазначили, що станом на 01.10.2002 року заборгованість відсутня. Вказує, що 16.08.2023 року адвокат Стафанюк В.П. звернувся із адвокатським запитом до Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із питаннями щодо вищезгаданого виконавчого провадження, на що отримали відповідь, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6267 від 14.02.2002 виданого Франківським районним судом м.Львова в межах якого винесене постанову про арешт майна боржника від 24.09.2002 та накладено обтяження №4361623, №4361655, №4361681 - знищено.

Цим же листом повідомлено, що керучись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із знищенням даного виконавчого провадження, арешт може бути знятий лише на підставі рішення суду.

На думку скаржників, бездіяльність посадових осіб Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) є протиправною, оскільки до цього часу не знято арешт, накладений на їхню квартиру, що в свою чергу призводить до неможливості вчинення правочинів щодо такого майна.

Враховуючи наведене, просить визнати неправомірною бездіяльність Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у знятті арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові; зобов`язати Франківський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Скаржники та їх представник - адвокат Стефанюк В.П. подали до суду клопотання про розгляд скарги у їх відсутності, скаргу підтримали, просили таку задоволити.

Представник Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) подала до суду клопотання про розгляд скарги без їх участі.

Представник стягувача Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином був повіомлений про дату, час та місце розгляду скарги.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Судом встановлено, що в провадженні Франківського районного суду м.Львова перебувала цивільна справа №2-6267/01 за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 10.10.2001 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" 3015,25 грн. боргу та 51,00 грн. державного мита.

Як вбачається з Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 від 08.10.1996 року та Довідки Обласного комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 07.08.2023 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

В подальшому, у Франківському відділі Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6267/01 від 10.10.2001 року, виданого Франківським районним судом м.Львова про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" заборгованості у розмірі 3066,25 грн., по якому накладено арешт в державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Згідно відповіді Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №71982 від 17.08.2023 року на даний момент в Автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні дані про вищевказане виконавче провадження, оскільки строк зберігання виконавчих проваджень, які були передані до архіву органом державної виконавчої служби вийшов; матеріали виконавчого провадження в межах якого винесено постанову про арешт майна боржника від 24.09.2002 та накладено обтяження №4361623, 4361655, 4361681 знищено.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У відповідності з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

02.06.2016 року було прийнято Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII в новій редакції (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 39 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.1, 2 ст. 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Згідно Довідки №08-3620-08/23 від 14.08.2023 року, виданої заступником директора зі збуту та маркетингу ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.07.2023 року сплачено повністю; заборгованість станом на 01.10.2002 року відсутня.

Разом з тим, в порушення вказаних вище вимог Закону України "Про виконавче провадження" посадові особи Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) не скасували арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обтяження майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як сторони виконавчого провадження - боржників, було накладено з законною метою. Однак, після закінчення виконавчого провадження та його знищення - відсутні правові підстави для продовження дії відповідного обтяження, а тому арешт накладений у рамках виконавчих проваджень повинен бути знятий.

Наявне обтяження майна, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке не пов`язане із забезпечення виконання рішення суду, відсутність інших виконавчих проваджень є втручанням у мирне володіння майном, порушує права власника та його законні інтереси щодо можливості в повній мірі розпоряджатись майном на власний розсуд.

Зазначені обставини, а також те, що виконавче провадження завершене та знищене свідчить про те, що обтяження у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та бездіяльність органів державної виконавчої служби зняти відповідне обтяження на майно порушує право власності заявників.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на бездіяльність Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів), за участю стягувача - Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо відмови у знятті арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до постанови державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові.

Зобов`язати Франківський відділ Державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт, з належного на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 ), майна, на яке був накладений державним виконавцем Франківського відділу Державної виконавчої служби у місті Львові у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-6267/01 від 10.10.2001 року, виданої Франківським районним судом м. Львова про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" заборгованості у розмірі 3066,25 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марків Ю.С.