Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/567/23

Провадження №2/377/257/23

14 вересня 2023 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю секретаря судового засідання Кудряшової К.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 - про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

17.07.2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивача за довіреністю адвоката Крюкової М.В., посилаючись на ст.ст. 514, 516, 525, 526, 530, 553, 554,1046, 1048, 1049, Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 19, 20, 27, 28, 175-177, 184, 187, 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» суму заборгованості в розмірі 49200 гривень 00 копiйок, інфляційні втрати - 12595,2 грн., три відсотки річних - 2183,67 грн., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2147,20 гривень та 10000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 07.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачка ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклали електронний Договір №4737676 про надання споживчого кредиту ( далі Кредитний договір). Згідно з умовами Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 15 000, 00 гривень; строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту (07.10.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15 000,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів).

Згідно з п.1.5. Кредитного договору стандартна процентна ставка 1,90 % в день та застосовується відповідно до таких умов: - у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

07.10.2021 Відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплату за Кредитним договором не здійснював.

21.06.2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» уклали Договір факторингу № 21-06/2022 ( далі Договір факторингу), згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило позивачу права грошової вимоги за Кредитним договором, про що повідомило відповідачку. Станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 15000 грн - тіло кредиту та 34200 грн - нараховані проценти, всього 49200 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в сумі 12595,20 гривень за період з лютого 2022 року по травень 2023 року; 3% річних за період з 06.01.2022 по 30.06.2023 в сумі 2 183,67 гривні та також судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 147,20 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 10 000, 00 гривень.

Ухвалою судді від 25 липня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 17 серпня 2023 року.

Ухвалою судді від 17 серпня 2023 року було відкладено судове засідання на підставі ст. 223 ЦПК України.

В судове засідання 14.09.2023 року сторони не з`явились.

Позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в підсистемі «Електронний суд» та засобами поштового зв`язку. Від представника позивача до суду надійшла заява в якій вона просила проводити судовий розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання двічі повідомлявся за останньою відомою адресою реєстрації місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Також повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України». Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не подано.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За наявності умов, передбачених ст.ст.280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 14.09.2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

З матеріалів справи судом встановлено, що 07 вересня 2021 року ОСОБА_2 ознайомився та підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором М750518 договір про надання споживчого кредиту, додаток №1 до договору таблицю обчислення вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-17).

Відповідно до умов цього Договору сума кредиту (ліміт кредиту) складає 15 000,00 гривень, тип кредиту - кредит (п.1.3.). Строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит ( далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за стандартною процентною ставкою, Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4.). Згідно з п.1.5. Договору тип процентної ставки фіксована. Підпунктом 1.5.1. пункту 1.5. Договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1,90 %, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредитування, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача відповідно до п.4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3. Договору. Відповідно до п.п.1.5.2. п.1.5. Договору знижена процентна ставка 1,615% в день застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку, зазначеного в п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації до дати пролонгації ( не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Пунктами 1.6-1.8. Договору передбачені такі умови: мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату кладення Договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних, проценти за користування кредитом складуть 8550,00 гривень, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 23550,00 гривень. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 . Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п.2.1. Договору (п.2.4. Договору). Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом (п.2.5. Договору). Згідно з п.3.1. Договору нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт. Розділом 4 Договору передбачені умови пролонгації строку кредиту. Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку, визначеному п.п.4.4 (п.п.4.2.1-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п.4.3. (п.п.4.3.1.-4.3.2.) Договору (п.4.1). Порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача ( далі- пролонгація) (п.4.2.): споживач у випадку якщо заборгованість за кредитним договором складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.п. 4.2.2. Договору ( п.п.4.2.1.п.4.2.). Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем (п.п.4.2.2.п.4.2.). У випадку акцептування Товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.п.4.2.2. цього пункту Договору, та нова дата повернення кредиту відображається в Особистому кабінеті (п.п.4.2.4. п.4.2.). Порядок автопролонгації строку кредиту ( далі-автопролонгація) (п.4.3.): сторони домовились, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту ( нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого періоду, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день відбулася пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2.-4.2.4. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.п.4.3.1.п.4.3.). Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в п.п.4.3.1. Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п. 4.2. Договору ( п.п.4.3.2. п.4.3.).

Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є Додатком №1 до Договору №4737676 від 07.09.2021, сторони погодили, що датою видачі кредиту в сумі 15 000,00 гривень є 07.09.2021. Датою платежу є 07.10.2021 на суму 23 550,00 гривень, яка складається з: суми кредиту 15 000,00 гривень та нарахованих процентів 8550,00 гривень. (а.с.14).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, що здійснює діяльність з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК №870 від 28.02.2017, виданим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 756 від 28.03.2017 (а.с.3 ).

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджені наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та набрали чинності з 19.01.2020, встановлюють порядок надання фінансових послуг ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», регулюють порядок надання Товариством грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Правила розміщені на веб - сайті інтернет сторінці Товариства з доменним ім`ям https://creditplus.ua, яка є частиною Інформаційно телекомунікаційної системи товариства (а.с.3-8).

Вивчивши надані документи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільна права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини ( пункту 1 частини першої).

Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку ( частина перша).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства ( частина друга).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів ( частина третя).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Із позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що Договір №4737676 про надання споживчого кредиту від 07.09.2021 укладений в електронній формі.

У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон № 675-VIII) зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору ( пункт 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII).

За приписами частини сьомої статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675-VIII).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документів, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього ( частина п`ята статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( частина шоста статті 11 Закону № 675-VIII).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору ( частина восьма статті 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів ( стаття 12 Закону 675-VIII).

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII).

Таким чином, судом установлено, що 07.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідач ОСОБА_2 уклали Договір №4737676 про надання споживчого кредиту за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», тобто в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 cт. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до cт. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 належним чином виконував грошові зобов`язання за Договором №4737676 про надання споживчого кредиту від 07.09.2021. Тому в нього виникла заборгованість за вказаним Договором, яка становить 49200,00 гривень та складається із заборгованості: за основним боргом - 15 000,00 гривень; та за процентами за користування кредитом 34 200,00 гривень.

Підпунктом 3 пункту 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди позичальника.

21 червня 2022 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) та ТОВ « ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (фактор) уклали Договір факторингу №21-06/2022, згідно з п.1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб- боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту ( а.с. 21-25).

Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору (п.1.2. Договору факторингу № 21-06/2022).

За змістом п. 9.2. Договір факторингу №21-06/2022 набирає чинності з моменту його укладення сторонами. Договір вважається укладеним, якщо він підписаний від імені сторін їх уповноваженими представниками, а підписи скріплені печатками сторін.

Згідно з Актом прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнт) передало, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (фактор) прийняло Реєстр боржників кількістю 1093, після чого, з урахуванням п.1.2. Договору факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості до боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей ( а.с.20).

Як убачається з витягу Реєстру боржників, що є Додатком № 1 до Договору факторингу №21-06/2022 від 21.06.2022, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_2 за Кредитним договором № 4737676 на суму заборгованості 49200, 00 гривень, з яких: 15 000,00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; 34200,00 гривень сума заборгованості за відсотками (а.с.43).

Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило позичальника ОСОБА_2 шляхом направлення на його електронну адресу електронного повідомлення, що підтверджується його роздруківкою (а.с.18).

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за Договором № 4737676 про надання споживчого кредиту від 07.09.2021, тому позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», до якого за Договором факторингу № 21-06/2022 від 21.06.2022 року перейшло право грошової вимоги за Договором № 4737676 про надання споживчого кредиту від 07.09.2021, укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_2 , обґрунтовано просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 49200,00 гривень, яка складається із заборгованості: за основним боргом в сумі 15 000,00 гривень; за процентами за користування кредитом в сумі 34200,00 гривень, тому позовні вимоги в цій частині є доведеними і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Як убачається з позовної заяви та наведеного в ній розрахунку, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 12595,20 гривень за період з лютого 2022 року по травень 2023 року включно, а також три відсотки річних у сумі 2183,67 гривні за період з 06.01.2022 року по 30.06.2023 (за 540 календарних днів), які нарахував на всю суму заборгованості 49200,00 гривень.

Останнім днем строку кредитування є 07.10.2021. Після зазначеної дати право кредитора нараховувати передбачені Кредитним договором відсотки за користування кредитом припинилося.

Водночас, згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказані висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статті 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Таким чином, відповідач до закінчення строку кредитування зобов`язаний був сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування у зв`язку з порушенням ним взятих на себе зобов`язань, повинен нести відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 ЦК України.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не повернув суму основного боргу, то саме ця грошова сума є базою нарахування для інфляційних втрат та 3% річних згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, тобто 15 000,00 гривень, а не 49 200, 00 гривень, як зазначено позивачем у розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Наведене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.03.2018 у справі №914/712/16, де зазначено, що згідно із статтею 625 ЦК України базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Крім того, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Проте позивач нарахував відповідачці інфляційні втрати за період з березня 2022 року по травень 2023 року та 3 % річних за період з 24.02.2022 по 30.06.2023 всупереч пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню:

- інфляційні втрати за лютий 2022 року в сумі 240,00 гривень, виходячи з такого розрахунку: за лютий 2022 року - 120 гривень (15 000,00 гривень х 101,6 (індекс інфляції за лютий 2022 року):100-15 000,00 гривень);

- 3% річних за період з 06.01.2022 по 23.02.2022 (48 днів) у сумі 59 гривень 18 копійок, виходячи з такого розрахунку: 15 000,00 гривень х 3:100:365х48, а тому позовні підлягають задоволенню у вказаній частині.

Водночас, при розрахунку інфляційних втрат суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, від 11.07.2023 у справі № 903/486/22, відповідно до якої якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується, в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці ( час прострочення у неповному місяці більше 15 днів за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується).

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» належить стягнути заборгованість за Договором №4737676 від 07.09.2021 про надання споживчого кредиту в сумі 49499,18 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 15 000,00 гривень, процентів за користування кредитом 34200,00 гривень, а також інфляційні втрати за лютий 2022 року 240,00 гривень та 3% відсотки річних за період з 06.01.2021 по 23.02.2022 59,18 гривень, усього 49499,18 гривень.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних в іншому розмірі є необґрунтованими з вищенаведених підстав, тому задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору - 2 147,20 гривень та витрат на професійну правничу допомогу - 10 000,00 гривень, які він поніс у зв`язку з розглядом справи.

Сплата позивачем судового збору в сумі 2 147,20 гривень при поданні позову підтверджується платіжною інструкцією № 608 від 29.06.2023 (а.с.1). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.2).

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто в даному випадку оскільки позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1661,28 гривень.

Щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 гривень.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 Кодексу); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом частини 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Проте, у частині 3 статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовано частиною 3 статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5 статті 141 ЦПК України.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами ( частина 5 статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 4, 5 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 3, 4, 5 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю чи частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно сказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2021 року у справі №873/137/21).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час не неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його усталеною практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим ( рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заявуПроте

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав: копію договору про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» та адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Крюкової Марини Володимирівни серії ДН №5127 від 19.08.2018; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АН № 1075167 від 07.04.2023 ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» адвокатом Крюковою Мариною Володимирівною (а.с. 54-57).

Проте до матеріалів справи не додано копії заяви звіту про надання правової допомоги, рахунок-фактура за надання правововї допомоги та копії платіжного доручення про оплату правової допомоги, як це зазначено в позовній заяві.

За таких обставин вимоги про стягнення понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів понесених витрат на правовоу допомогу. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу оскільки не надано доказів на обгрунтування даних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258- 259, 263-265, 280-281 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором №4737676 від 07.09.2021 про надання споживчого кредиту в сумі 49499,18 гривень яка складається з : основного боргу 15 000,00 гривень, процентів за користування кредитом 34200,00 гривень, а також інфляційних втрати 240,00 гривень та 3% відсотків річних 59,18 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1661,28 гривень.

В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 гривень - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду складено 14 вересня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , адреса місцезнаходження: вулиця Загородня, будинок 15, офіс 118/2, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Т. О. Малишенко