Справа № 344/7297/18
Провадження № 22-ц/4808/1019/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря: Мельник О.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ; представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Татарінової О.А., ухвалене 06 червня 2023 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 08 червня 2023 року,у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позов обгрунтовувала тим, що сторони з 14 листопада 1991 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними, як подружжям, за рахунок коштів, отриманих на підставі кредитного договору від 04 жовтня 2007 року, в якому відповідач виступав позичальником, а позивачка - поручителем, був придбаний автомобіль марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Оскільки реєстрація автомобіля проведена за відповідачем, останній користується автомобілем самостійно на свій розсуд.

Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною власністю, з метою поділу спільного майна подружжя, просила стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу в розмірі 79 059,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 травня 2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено батька відповідача ОСОБА_5 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , як спільного сумісного майна подружжя, у розмірі 79 059,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду з підстав його незаконності так необгрунтованості, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

На його думку, визнаючи автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснюючи його поділ, суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Зокрема, в ході розгляду справи встановлено, що транспортний засіб придбаний за рахунок кредитних коштів в розмірі 14 688,00 доларів США, отриманих ним згідно кредитного договору, укладеного з АКБ «Правекс-Банк». Протягом шести місяців відповідач погашав кредитне зобов`язання. 26 травня 2008 року його батько ОСОБА_5 надав для виплати кредиту за авто власні кошти в розмірі 14 500,00 доларів США. Станом на момент припинення шлюбних відносин в 2017 році та розірвання шлюбу у 2018 році відповідач вказані кошти не сплатив. Борг ним повернуто тільки 26 травня 2019 року, про що написана розписка. У листопаді 2019 року позивачка звернулась в суд з позовом про визнання недійсним договору позики від 26 травня 2008 року. Проте, рішенням Івано-Франківського міського суду у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд встановив, що на підставі квитанцій ОСОБА_1 за рахунок коштів свого батька здійснив погашення кредиту в сумі 13 463, 00 доларів США та відсотків в сумі 117 доларів США по кредитному договору. Вказане, на думку апелянта, свідчить про те, що спірний автомобіль було набуто у період шлюбу, проте за особисті кошти батька відповідача.

Суд не звернув увагу, що між сторонами з 2007 року існує домовленість про спільне користування спірним автомобілем, який перебуває у вільному доступі та користуванні обох сторін, спорів щодо спільного користування цим майном немає. Доказів протилежного позивачкою не надано. Натомість згідно частини 2 статті 71 СК України для присудження неподільної речі одній із сторін з присудженням іншій стороні компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, суду першочергово необхідно встановити, що між сторонами немає домовленості щодо цього майна, зокрема щодо спільного користування. Крім того, присудження компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду та обов`язкової згоди другого подружжя.

На думку скаржника, судом першої інстанції не з`ясовано у повній мірі відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вартості транспортного засобу та відповідно грошового розміру частки, що підлягає компенсації. Долучений до позовної заяви звіт про вартість автомобіля не відповідає вимогам законодавства у сфері судових експертиз та стандартів оцінювання ані за формою, ані за змістом, містить недостовірні відомості оцінювача тощо. Натомість судом автотоварознавча експертиза не призначалась. Звертає увагу, що зазначена позивачкою вартість автомобіля є необгрунтованою, оскільки транспортний засіб двічі був суттєво пошкоджений.

Відтак, на думку скаржника, за відсутності належних та допустимих доказів дійсної вартості спільного сумісного майна, у суду не було підстав стягувати компенсацію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

На його думку, посилання апелянта на те, що кошти, витрачені на купівлю автомобіля є його особистими коштами, оскільки нібито позичені у батька, не відповідають положенню статті 57 СК України. Посилання на недотримання судом норм законодавства щодо стягнення компенсації вартості спільного майна подружжя вважає надуманим. Також необгрунтованими, на думку представника позивачки, є посилання на відсутність вартості спільного майна, оскільки на підтвердження цього до позовної заяви поданий відповідний звіт, якому суд надав належну оцінку.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з викладених у ній мотивів.

Представник позивачки заперечив проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість судового рішення. Крім того, пояснив, що спірна автомашина знаходиться у дворі будинку за місцем проживання ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 вже тривалий час перебуває за кордоном і цим автомобілем не користується.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалене в справі судове рішення місцевого суду цим вимогам відповідає не повністю з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд вважав доведеним той факт, що набутий у шлюбі автомобіль Chevrolet Aveo SA69Y ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 д.н.з. НОМЕР_4 , 2007 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя, частки у праві власності дружини та чоловіка є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Боргове зобов`язання щодо купівлі спірного автомобіля у сторін виникло в період перебування їх у шлюбі. Відповідачем не спростовано, що отримані грошові кошти внаслідок кредитного зобов`язання, поручителем якого була позивач, та боргової розписки були використані не в інтересах сім`ї. Суд вважав недоведеним, що погашення кредиту відбулось за особисті кошти відповідача. Оскільки боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, суд вважав відсутніми підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя.

Врахувавши право позивачки на отримання грошової компенсації розміру своєї частки у праві спільної сумісної власності, суд задовольнив вимоги позову в частині стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля.

З вказаними висновками колегія суду погоджується не повністю.

Встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 14.11.1991 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_5 від 14.11.1991 року (а.с. 4).

Як вбачається із копії кредитного договору№4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит в АКБ «Правекс Банк» в сумі 14 688 доларів США для оплати вартості автомобіля, придбаного згідно договору купівлі-продажу автомобіля №883 від 02.10.2007 року (а.с. 44-47).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_6 від 03 жовтня 2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб Chevrolet Aveo SA69Y, державний номерний знак НОМЕР_2 . В свідоцтві передбачено також право ОСОБА_6 на керування автомобілем (а.с. 6).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 04 жовтня 2007 року між ОСОБА_6 та АКБ «Правекс Банк» було укладено договір поруки № 4539-034/07Р. В цей же день між ОСОБА_1 та АКБ «Правекс Банк» укладено договір застави транспортного засобу №4539-034/07Р.

Із долучених копій квитанцій вбачається, що відповідачем погашався кредит та відсотки за кредитним договором №4539-034/07Р від 04.10.2007 року в період з жовтня 2007 року по 07.05.2008 року.

Відповідно до копії розписки від 26 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав у ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 14 500 доларів США терміном на 10 років на погашення кредиту за договором №4539-034/07Р від 04.10.2007 на придбання автомобіля Chevrolet Aveo реєстраційний номер НОМЕР_2 , які зобов`язався повернути (а.с. 48).

27 травня 2008 року ОСОБА_1 здійснив погашення кредиту в сумі 13 463 долари США по кредитному договору № 4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року, що підтверджується копією квитанції № 3 від 27 травня 2008 року (а.с.45).

Із повідомлення АКБ «Правекс Банк від 28.05.2008 року вбачається, що ОСОБА_1 виконав усі зобов`язання за кредитним договором № 4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року, у зв`язку з чим договір застави транспортного засобу Chevrolet Aveo SA69Y, державний номерний знак НОМЕР_2 припинив свою дію (а.с. 7).

Згідно звіту №002 про оцінку транспортного засобу, складеного 06.02.2018 року, ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo SF69Y, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 на дату оцінки складає: 158 118,00 грн.

Встановлено, що ОСОБА_6 зверталась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики від 26 травня 2008 року, згідно якої відповідач позичив у свого батька 14 500 доларів США для погашення кредиту за кредитним договором № 4539-034/07Р.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що апелянтом не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Зокрема, колегія зауважує, що спірний автомобіль придбаний за кредитні кошти, що підтверджується належними доказами, зокрема кредитним договором №4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року.

Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за кредитні кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна.

Посилання апелянта, що преюдиційним є факт, встановлений рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2022 року у справі № 344/20021/19, про те, що автомобіль куплений за особисті кошти ОСОБА_1 , які позичені у його батька, колегія відхиляє.

Згідно з частиною сьомою статті 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

В наведеній вище справі Івано-Франківський міський суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 послався на те, що відповідач довів суду належними та допустимими доказами факт того, що грошові кошти, які він позичив у свого батька, були ним використані на погашення кредиту за договором № 4539-034/07Р від 04 жовтня 2007 року. Колегія вважає, що суд надав зазначеному факту правову оцінку, а не встановив обставину, яка не підлягає доказуванню під час розгляду іншої справи.

Відтак, на переконання колегії, ОСОБА_1 не довів, що боргова розписка від 26 травня 2023 року свідчить про те, що спірний автомобіль куплений за його особисті кошти, які він самостійно повернув після розірвання шлюбу.

При цьому, колегія зауважує, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Проте, відповідних позовних вимог ні відповідач, ні третя особа (позикодавець) не пред`являли.

Також колегія відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості визначеної судом вартості компенсації 1/2 частини вартості транспортного засобу. Відповідачем не зазначено, чому звіт про вартість автомобіля №002, складений 06 лютого 2018 року, не відповідає вимогам законодавства у сфері судових експертиз та стандартів оцінювання.

Експертна оцінка транспортного засобу, складена кваліфікованим оцінювачем ОСОБА_8 , містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті доказом. Допущення механічної помилки, а саме зазначення в вступній частині звіту відмінного оцінювача, не є підставою для визнання цього звіту неналежним доказом.

Крім того, відповідач власних доказів на підтвердження дійсної вартості автомобіля не пред`явив, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не подавав.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги з приводу не внесення позивачкою на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості спірного майна.

Відповідно до положень частини 2-5 статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Указане узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), а також Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Суд першої інстанції, врахувавши факт згоди ОСОБА_3 на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, дійшов обґрунтованого висновку проте, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивачка має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності.

Проте, судом при задоволенні вимоги про компенсацію вартості авто одночасно не вирішено питання про присудження цього майна відповідачу на підставі частини 2 статті 71 СК України і, як наслідок, припинення права власності позивачки на спірне майно.

За наведених обставин рішення суду належить змінити, визнавши у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo SА69Y державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, з присудженням компенсації вартості автомобіля ОСОБА_3 .

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків,встановлених п. 2 ч. З ст. 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 червня 2023 року змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo SА69Y державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Chevrolet Aveo SА69Y державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску у розмірі 79 059 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 21 вересня 2023 року.