печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: Синюка С.Л. ,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явилася,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.07.2023 року, просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 19 718,17 грн., стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 14.12.2020 року по 16.06.2023 року 3% річних у розмірі 1 481,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 889,31 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 14 929,10 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 800,00 грн. та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5 974,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.06.2020 року на трасі Київ-Обухів 17 км. + 800м. автодороги Р-01 Київ-Обухів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного позивачу автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля Mercedes Benz, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження. ДТП сталась з вини ОСОБА_3 , що підтверджується постановою Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2020 року. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 2495364 від 18.11.2019 року, позивач звернулася до відповідача з повідомленням про ДТП. Відповідно до звіту від 09.10.2020 року № 7900/10/20, виконаного ТОВ «Сателіт Груп» на замовлення відповідача, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 63 337,95 грн. У жовтні 2020 року та у грудні 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 28 110,40 грн. та 11 021,36 грн. відповідно. Крім того, судовим експертом Семенченком П.О. на замовлення позивача було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу (висновок від 12.06.2023 року № ВЕ26/23), відповідно до висновку якої, вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 120 264,97 грн., а вартість матеріального збитку - 60 849,93 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що розмір страхового відшкодування, виплаченого ТДВ СК «Альфа-Гарант», є значно меншим ніж розмір заподіяного позивачу матеріального збитку, з урахуванням отриманого позивачем страхового відшкодування від ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 39 131,76 грн., позивач вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому 19 718,17 грн. (різниця між сумою сплаченого ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхового відшкодування та розміром матеріального збитку, визначеного висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.06.2023 року № ВЕ26/23, за мінусом франшизи у розмірі 2 000,00 грн., що передбачена полісом обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 2495364 від 18.11.2019 року). Також позивач просить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 14.12.2020 року по 16.06.2023 року 3% річних у розмірі 1 481,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 889,31 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 14 929,10 грн. Крім того, відшкодуванню на користь позивача підлягають витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 800,00 грн. та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5 974,50 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 року, справу було передано судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 (далі - третя особа, ОСОБА_3 ), судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 16.08.2022 року.

07.06.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшло клопотання, без застосування електронного цифрового підпису, про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2022 року клопотання представника позивача - адвоката Синюка С.Л., про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування в режимі відеоконференції повернуто без розгляду.

10.06.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Синюка С.Л., про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування в режимі відеоконференції відмовлено.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.08.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.12.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 06.06.2023 року.

26.01.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшла заява про рух справи.

26.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, оскільки на виконання вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 08.07.2020 року було проведено огляд пошкодженого автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , та складені протоколи огляду з переліком пошкоджень, що виникли внаслідок ДТП, яка мала місце 29.06.2020 року, з якими позивач погодилася, про що свідчить її підпис у протоколах. На підставі протоколів огляду пошкодженого транспортного засобу був складений аварійний сертифікат вартості матеріального збитку № 09-D/74/2 від 16.09.2020 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 29 887,31 грн. без ПДВ. Так, 19.10.2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 27 887,31 грн. (за мінусом франшизи у розмірі 2 000,00 грн., що передбачена полісом обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 2495364 від 18.11.2019 року). Зважаючи на те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та позивач не дійшли згоди щодо розміру страхового відшкодування, 14.12.2020 року відповідачем було отримано висновок автотоварознавчого дослідження ТОВ «Партнер-Консалт» від 14.12.2020 року. На підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «СК «Альфа-Гарант» склало страховий акт та доплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 021,36 грн. За таких обставин, вважає, що виконало свій обов`язок, виплативши позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 38 908,66 грн. Вважає, що наданий позивачем звіт про оцінку № 7900/10/20 від 09.10.2020 року не підтверджує фактичний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, оскільки не містить урахування фізичного зносу транспортного засобу. Вважає, що оскільки ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало свій обов`язок, передбачений ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у відповідача відсутнє перед позивачем зобов`язання зі сплати страхового відшкодування на підставі висновків, зроблених ОСОБА_2

05.06.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передано головуючому судді 12.06.2023 року.

06.06.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 14.09.2023 року.

30.06.2023 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на уточнену позовну заяву.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року відзив представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування повернуто відповідачу без розгляду.

01.07.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 19 718,17 грн., стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 14.12.2020 року по 16.06.2023 року 3% річних у розмірі 1 481,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 8 889,31 грн. та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 14 929,10 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 800,00 грн. та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 5 974,50 грн.

15.08.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Синюка С.Л., про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування в режимі відеоконференції відмовлено.

01.09.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ТДВ «СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечував, оскільки наданий позивачем висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.06.2023 року № ВЕ26/23, є неналежним доказом, зважаючи на те, що експертиза не була призначена ухвалою суду Звертає увагу на те, що позивачем не обґрунтовано у чому полягає вина страховика в недоплаті страхового відшкодування, розрахованого ним на підставі висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.06.2023 року № ВЕ26/23. Звертає увагу на те, що саме позивач має довести вину страховика у прострочці виплати страхового відшкодування. З приводу вимог позивача щодо стягнення витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, представник відповідача зазначає, що витрати на проведення (експертизи) дослідження відшкодовуються, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк на місце настання страхового випадку, однак ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконала свої обов`язки належним чином.

14.09.2023 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, судове засідання призначено на 18.12.2023 року.

25.09.2023 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Синюка С.Л. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника або проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Синюка С.Л., про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування в режимі відеоконференції відмовлено.

В судове засідання 18.12.2023 року з`явився представник позивача.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Так, відповідач одержав судову повістку про виклик 10.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третій особі судова повістка була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на зазначену адресу, проте, конверт повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Як визначено у ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки судова повістка була направлена третій особі на адресу місця реєстрації останньої, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а третя особа про зміну адреси суд не повідомляла, то суд вважає, що судова повістка третій особі вручена.

Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просив їх задовольнити.

Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 16.10.2013 року (а. с. 34).

29.06.2020 року о 15 год. 51 хв. на трасі Київ-Обухів 17 км. + 800м. автодороги Р-01 Київ-Обухів дорожньо-транспортна пригода за участю належного ОСОБА_2 автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , та автомобіля Mercedes Benz, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 309353 (а. с. 3).

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 09.07.2020 року у справі № 372/2104/20 ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а. с. 5 - 6).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_3 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, пунктом 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, № 1961-IV (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes Benz, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 2495364 від 18.11.2019 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Mercedes Benz, державний номер НОМЕР_2 , ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 130 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000,00 грн., франшиза - 2 000,00 грн. (а. с. 9).

Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Як визначено у п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Отже, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідає перед позивачем за заподіяну ОСОБА_3 шкоду у межах 130 000,00 грн.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Власник автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП від потерпілого, що мала місце 29.06.2020 року з вини ОСОБА_3 , що не заперечується сторонами та підтверджено позивачем у позовній заяві, а відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Як визначено у п. 34.2 ст. 34 Закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

На виконання зазначених вимог 08.07.2020 року було проведено огляд автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , та складено протокол огляду транспортного засобу, що не заперечується сторонами та підтверджено позивачем у позовній заяві, а відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів врегульовані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092 було затверджено Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (надалі - Методика № 142), яка встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно п. 1.4. Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Так, відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту від 16.09.2020 року № ЦВ/20/4676 та розрахунку страхового відшкодування, визначено розмір матеріального збитку, який завданий потерпілій особі внаслідок ДТП, що складає 29 887,30 грн. з ПДВ та 27 887,30 грн. без ПДВ (а. с. 123 - 125; 134).

Згідно страхового акту № ЦВ/20/4676 від 19.10.2020 року, сума страхового відшкодування власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 27 887,30 грн. (а. с. 133).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, за наслідком розгляду заяви власника автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 27 887,30 грн., що не заперечується сторонами та підтверджено позивачем у позовній заяві, а відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Крім того, ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі висновку автотоварознавчого дослідження, складеного ТОВ «Партнер-Консалт» № ЦВ/20/4676/1 від 14.12.2020 року, розрахунку страхового відшкодування, складено страховий акт № ЦВ/20/4676/1 від 14.12.2020 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 11 021,36 грн. (а. с. 126 - 130; 135; 137).

ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 11 021,36 грн., що не заперечується сторонами та підтверджено позивачем у позовній заяві, а відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Так, на замовлення позивача було складено Звіт № 7900/10/20 від 09.10.2020 року про оцінку транспортного засобу, виконаний ТОВ «Сателіт Груп», відповідно до якого ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження становить 354 418,22 грн., а вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , становить 63 337,95 грн. з ПДВ (а. с. 13 - 27).

Зазначений звіт складений незалежним оцінювачем Гастуляком Б.П. , кваліфікація якого підтверджена Кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача № 206 від 22.01.2002 року, свідоцтвом про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів № 4418 від 25.02.2006 року.

При цьому суд критично ставиться до розрахунку, наданого позивачем з посиланням на висновок судової транспортно-товарознавчої експертизи від 12.06.2023 року № ВЕ26/23, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що договір на проведення оцінки майна укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім. Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.

Як відомо з висновку експертного дослідження від 12.06.2023 року № ВЕ26/23, він складений за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Синюка С.Л.

Таким чином, зазначений висновок складений із порушенням ст. 11 Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» без укладення договору на проведення оцінки майна із власником транспортного засобу Honda CR-V, державний номер НОМЕР_1 , чи його повноважним представником.

За таких обставин, суд вважає за можливе при визначенні розміру майнової шкоди покласти в основу рішення вказаний Звіту № 7900/10/20 від 09.10.2020 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Як визначено у ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд зауважує, що клопотання про призначення у справі судової експертизи учасники справи не заявляли.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 цієї ж Постанови роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, оскільки відповідно до Звіту № 7900/10/20 від 09.10.2020 року про оцінку транспортного засобу, встановлено розмір матеріального збитку у розмірі 63 337,95 грн. без ПДВ, то суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача сума страхового відшкодування, яка є різницею між сумою збитку, встановленою у звіті № 7900/10/20 від 09.10.2020 року за мінусом ПДВ (12 667,59 грн.) та виплаченою до ТДВ СК «Альфа-Гарант» сумою страхового відшкодування у розмірі 38 908,66 грн. і становить 11 761,70 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 761,70 грн.

Щодо стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 800,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Отже, спеціальний Закон передбачає виключну обставину, за якої потерпіла особа може самостійно (за власним замовленням) визначити розмір шкоди та страховик буде зобов`язаний відшкодувати саме такий її розмір, а саме: у разі якщо страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було порушено відповідний 10-денний строк для визначення розміру збитку, вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача витрат проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 800,00 грн. задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача за прострочення грошового зобов`язання за період часу з 14.12.2020 року по 16.06.2023 року 3% річних у розмірі 1 481,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 8 889,31 грн. та пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 14 929,10 грн., суд зазначає наступне.

Як визначено у ч. 5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Так, матеріали справи не містять доказів звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», що унеможливлює обчислення пені, оскільки для цього слід визначити початок прострочення грошового зобов`язання.

ОтжЕ, суд вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» не прострочило виконання грошового зобов`язання, відтак, правові підстави для стягнення інфляційного збільшення боргу, пені та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання відсутні.

Крім того, позовна заява не містить доводів щодо порушення відповідачем встановлених Законом строків прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до Печерського районного суду м. Києва сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 13.04.2021 року.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача підлягає судовий збір у розмірі 237,23 грн.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Як визначено у ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, витрати, пов`язані з розглядом справи, становлять 4 908,00 грн. та складаються з: 908,00 грн. - судовий збір; 4 000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача додано до позовної заяви: копію договору про надання правничої допомоги від 20.09.2020 року, укладеного між Адвокатським бюро «Синюк та партнери», в особі керуючого бюро адвоката Синюка С.Л., та ОСОБА_2 ; копію розрахунку фактичних судових витрат від 13.04.2021 року, підписаного адвокатом Синюком С.Л; копію рахунку-фактури № 9 від 13.04.2021 року на суму 4 000,00 грн.

Відповідно п. 4.5. Договору про надання правової допомоги від 20.09.2020 року, за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро юридичної допомоги і її вартість.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено правовий висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, які свідчать про понесення ним витрат на правову допомогу, зокрема, не надано розрахунку витрат, акту виконаних робіт.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Закону України «Про судову експертизу, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 11 761 (одинадцять тисяч сімсот шістдесят одну) грн. 70 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 237 (двісті тридцять сім) грн. 23 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2024 року.

Суддя І.В. Григоренко