Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М. М.

за участю секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

з участю представників:

позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з ОСОБА_2 , зареєстрований 06.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що складено відповідний актовий запис №530, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки його заробітку щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину у розміні 7314 грн щомісячно починаючи з 1 вересня до закінчення строку дії Договору про надання освітніх послуг №65/23 від 29.08.2023 року.

В обґрунтування позову зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, у них різні характери та погляди на сімейне життя. Протягом останніх років їх сімейне життя погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Разом вони не проживають вже близько 4 місяців, спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є неможливе, тому наполягає на розірванні шлюбу.

Зважаючи на те, що після фактичного припинення шлюбних стосунків дитина, яка народилася в шлюбі, залишилась проживати з позивачкою, відповідач жодним чином не допомагає матеріально, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти та додаткові витрати на утримання дитини - за надання освітніх послуг.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

06.09.2023 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про зміну позовних вимог, в яких позивачка додатково до вимог про розірвання шлюбу просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача та додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 7314грн. за надання освітніх послуг.

У судовому засіданні представник позивача подала заяву в якій просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі частки заробітку відповідача.

Вказані заяви, з урахуванням положень ст.ст.43, 49 ЦПК України, суд розцінює як зміну предмету позову та відповідно зменшення позовних вимог, що є правом позивача.

Позивачка у судове засідання не з`явилась, разом з тим її представник позовні вимоги, з урахуванням вказаних заяв, підтримала, просила такі задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, разом з тим його представник до початку судового засідання позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 06.09.2007 року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №530, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 . Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « ОСОБА_6 », дружини - « ОСОБА_6 ».

У шлюбі у подружжя народився син: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 01 квітня 2008 року.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ч. 3 ст. 105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.110СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення, що суперечить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Позивач з цих підстав наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у свою чергу через представника позовні вимоги в цій частині визнав.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає з позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини, в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 24.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обов`язку обох батьків їх утримувати та відповідатиме реальним потребам дитини, а також матеріальному становищу сторін у справі.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, які обумовлені особливостями характеру дитини, його творчими здібностями, потребу особливого, індивідуального підходу до навчального процесу. Так позивачка зазначає, що з 2021 року і по теперішній час син навчається в ТОВ «Приватний ліцей «Гірчичне зерно», який спільно з відповідачем обраний для навчання дитини з урахуванням наведених потреб. Навчання в ліцеї є платним, у зв`язку з чим позивачка просить стягувати з відповідача половину вартості оплати навчання 7314грн. щомісячно починаючи з 1 вересня до закінчення строку дії договору про надання освітніх послуг №65/23 від 29.08.2023.

Враховуючи викладене, а також те, що додаткові витрати підтверджені позивачкою належними доказами, визнання відповідачем позову в цій частині, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з відповідача на користь позивачки слід стягувати додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 7314грн. щомісячно починаючи з 1 вересня 2023 року до закінчення строку дії договору про надання освітніх послуг №65/23 від 29.08.2023, тобто до 30 червня 2024 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до п.1 ст.142 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачем визнано позов, позивачу підлягає поверненню з бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Крім цього з відповідача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню в дохід бюджет судовий збір в частині вимог про стягнення аліментів, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, в розмірі 1073, 60грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог в частині вимог про розірвання шлюбу та про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи повернення позивачу з бюджету половини суми судового збору за вказані вимоги, судовий збір в розмірі 1073,60грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12,13,133,137,141,247,258,259,263-265,268,430 ЦПК України, ст.ст.24,56,104, 105,110,160,161,180-184,191СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 06.09.2007 та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції у Закарпатській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис №530 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 ).

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 від 01 квітня 2008 року) в розмірі заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 24.07.2023 і до досягнення дитиною повноліття, а також додаткові витрати на дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 7314 щомісячно починаючи з 1 вересня 2023 року та до закінчення дії Договору про надання освітніх послуг від 29.08.2023 року - 30 червня 2024 року.

Допустити рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Повернути ОСОБА_1 з бюджету 1073 (одну тисячу сімдесят три гривні) грн.60коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три гривні) грн.60коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одну тисячу сімдесят три гривні) грн.60коп судового збору до Державного бюджету.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне рішення суду складено 04 жовтня 2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник