Справа № 462/7725/23
УХВАЛА

04 жовтня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до держави України, представники відповідача Президент України, Кабінет Міністрів України, Верховна Ради України та російської федерації в особі Посольства російської федерації в Німеччині та Посольства російської федерації в Ізраїлі про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась 04.10.2023 року до Залізничного районного суду м. Львова із позовною заявою до держави України в особі Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України та російської федерації в особі Посольства російської федерації в Німеччині та Посольства російської федерації в Ізраїлі про відшкодування майнової шкоди завданої російською федерацією внаслідок експропріації російської федерації природних ресурсів Українського народу під час незаконної збройної агресії проти України в розмірі 24 583 718,34 грн. та моральної шкоди в розмірі 1 259 300 грн., відшкодування моральної шкоди завданої державою Україною у розмірі 1 000 000,00 грн. порушенням прав позивача на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади в частині доброчесності.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Вирішуючи питання про можливість прийняття справи до розгляду Залізничним районним судом м. Львова, суддя виходить з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Приписами ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачами у справі є держава Україна, представники Президент України, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 5, 12/2 російська федерація в особі Посольства російської федерації в Німеччині, юридична адреса: Берлін, 10117, Unter den Lsnden 63-65 та Посольства російської федерації в Ізраїлі, юридична адреса: Тель-Авів, 63573, вул. Хаяркон, 120.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Статте 28 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ, які віднесені до альтернативної підсудності, тобто за вибором позивача.

Як вбачається із ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, в ч. 4 ст. 28 ЦПК України визначений перелік органів, подання позовів з відшкодування шкоди до яких передбачає підсудність таких справ за вибором позивача - або за місцезнаходженням цих органів, або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Відповідно до ст. 5 цього Закону оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами: Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції; Державного бюро розслідувань-оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки; Служби безпеки України - контррозвідкою, військовою контррозвідкою, захисту національної державності, спеціальними підрозділами по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, оперативно-технічними, внутрішньої безпеки, оперативного документування, боротьби з тероризмом і захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів; Служби зовнішньої розвідки України -агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки; Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними; управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона; органів доходів і зборів - оперативними підрозділами податкової міліції та підрозділами, які ведуть боротьбу з контрабандою; органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України; розвідувального органу Міністерства оборони України -оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки; Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно-технічними, внутрішнього контролю.

Згідно зі ст. 38 КПК органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання.

Досудове слідство здійснюють: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Дізнання здійснюють підрозділи дізнання або уповноважені особи інших підрозділів: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; ґ) Національного антикорупційного бюро України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на порушеннях її прав на мир та добросовісну діяльність органів державної влади в особі Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України та майнової шкоди внаслідок збройної агресії, відповідачі: російської федерації в особі Посольства російської федерації в Німеччині та Посольства російської федерації в Ізраїлі, тобто за підставами позову відсутні покликання на рішення, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а позовні вимоги, хоч і звернені, зокрема, до держави України в особі Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради України, проте, не відносяться до органів, які здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, що унеможливлює пред`явлення цього позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у порядку ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

Також встановлено, що інших підстав для застосування альтернативної підсудності, що визначені у ст. 28 ЦПК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» визначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Отже, поняття «суд, встановлений законом» стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді.

З огляду на наведене, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 28 ЦПК України в частині підсудності у даній справі та вважає необхідним застосувати ч. 2 ст. 27 ЦПК України про підсудність справи за місцезнаходженням відповідача , що територіально належить до Печерського районного суду міста Києва.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи наведене, дана справа не підсудна Залізничному районному суду м. Львова, який в даному випадку не є судом, встановленим законом, у розумінні конвекційних норм та вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, а тому справа має бути направлена за правилами загальної підсудності на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Керуючись ст. 27, 30-32 ЦПК України,

постановив:

справу за позовом ОСОБА_1 до держави України, представники відповідача Президент України, Кабінет Міністрів України, Верховна Рада України та російської федерації в особі Посольства російської федерації в Німеччині та Посольства російської федерації в Ізраїлі про відшкодування моральної та матеріальної шкоди передати на розгляд Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, Володимирська, 15).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала, як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Пилип`юк Г. М.

Оригінал ухвали.