Єдиний унікальний номер справи 754/3039/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Лащевської Д.О.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору дарування недійсним та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору дарування недійсним та поділ майна.

Крім того позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, визнання договору дарування недійсним та поділ майна. Предметом спору є частина вищевказаної квартири. Наразі існує реальна загроза в подальшому відчуженні цього майна. Невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав, тому існує потреба у накладенні арешту на частину кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено; накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 30,80 кв.м.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

26.06.2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, а також існує реальна загроза унеможливлення чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є спір між сторонами реальним, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами.

Щодо відсутності доказів існування ризику відчуження майна, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо накладення арешту на нерухоме майно керувався наявністю можливості відчуження заявленого у справі майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду у разі задоволення позову. Дана обставина не була спростована апелянтом, відтак апеляційний суд з врахуванням вищевикладеного приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Щодо тверджень апелянта стосовно не вирішення питання зустрічного забезпечення, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відсутність пропозиції заявника про застосування зустрічного забезпечення не може бути достатньою підставою для скасування заходів забезпечення позову. При цьому інша сторона по справі володіє правом звернення до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення у разі, якщо такий заявник обґрунтує і доведе необхідність такого зустрічного забезпечення.

В своїй скарзі апелянт зазначав про неспівмірність застосованого забезпечення позову, у зв`язку з тим, що уникнення можливості відчуження майна може бути забезпечене встановленням заборони відчуження, в той час як арешт є більш широким засобом, який не відповідає заявленому ризику. На дану позицію колегія суддів апеляційного суду зазначає, що забезпечення позову має на меті унеможливлення як відчуження спірного майна, що дійсно може бути забезпечено встановленням певного виду заборони, так і ускладнення ефективності захисту прав, за яким позивач звернувся до суду, зокрема шляхом встановлення ряду обтяжень спірного майна, чому має запобігти саме його арешт, який крім цього також ефективно перешкоджає ї можливості відчуження майна. За таких умов, заданий захід забезпечення позову є співмірним як предмету спору, так і наявним ризикам.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько