ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/882/22Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/637/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Дикун С. І.,

за участі секретаря - Сович Н.А.

та позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Пацули В.О., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/882/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пацули Василя Олександровича на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року, ухваленого суддею Малярчуком В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкової Надії Федорівни про визнання заяви про відмову від спадкування неподаною та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мешкової Н.Ф. про визнання заяви про відмову від спадкування неподаною та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_1 не заперечувала проти того, щоб єдиною спадкоємицею після смерті батька померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була її мати, але не будь-хто інший, а тому вона 16.07.2020 року звернулася до приватного нотаріуса Теребовлянського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшкової Н.Ф., де склала заяву про відмову від спадщини. На той час ОСОБА_1 наміру подавати заяву про відмову від спадщини не мала, однак вирішила її написати для того щоб у разі необхідності, до закінчення шестимісячного строку після смерті батька, подати її. Крім того, позивачка склала і підписала заяву про прийняття спадщини, яку залишила своїм родичам в Україні, і яка, за умови прийняття спадщини іншими спадкоємцями першої черги, також повинна була бути поданою нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Вказала, що на час написання нею 16.07.2020 року заяви про відмову від спадщини, позивачкою не було прийняте остаточне рішення щодо її подання нотаріусу, тобто у неї не було волевиявлення на закінчення даного одностороннього правочину. На підтвердження факту неподання нотаріусу заяви про відмову від спадщини є те, що 16.07.2020 року на підставі її заяви нотаріусом не було заведено спадкову справу. Більше того, родичі позивачки, невірно зрозумівши її доручення (подати заяву про прийняття спадщини в разі її прийняття іншими спадкоємцями першої черги), подали від її імені заяву про відмову від спадщини, хоча, фактично, не мали відповідних повноважень діяти від імені позивачки.

Просила визнати неподаною заяву ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , про відмову від спадщини, яка надійшла нотаріусу 21.09.2020 року за № 525/02-14, також просить визначити додатковий строк для подачі ОСОБА_1 до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, посилаючись на мотиви викладенні у позовній заяві.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мешкової Н.Ф. про визнання заяви про відмову від спадкування неподаною та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволено частково.

Визнано неподаною заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про відмову від спадщини, яка надійшла нотаріусу 21.09.2020 року за № 525/02-14.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мешкової Надії Федорівни про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено, у зв`язку з безпідставністю вказаних позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Пацула В.О. просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду від 22 березня 2023 року в справі 606/882/22 в частині відмови ОСОБА_1 в наданні їй додаткового строку для прийняття спадщини та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити. В решті рішення залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що після спливу 6-місячного строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 вже не мала можливості подати нотаріусу іншої заяви, адже від її імені була зареєстрована заява про відмову від спадщини, якої вона не подавала. За таких умов, лише після встановлення факту неподання заяви остання може обґрунтовано клопотати перед судом про надання їй додаткового строку для прийняття спадщини.

Вказує, що через неправомірні дії сторонніх осіб вона була протиправно позбавлена права на спадкування належної їй за законом частки у спадковому майні свого батька.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги повністю, як заявленої безпідставно, рішення Теребовлянського районного суду від 22 березня 2023 року залишити в силі як законне.

В обґрунтування доводів відзиву посилається на те, що заявником не вказано поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначила, що в матеріалах справи присутні дані, що позивач ОСОБА_1 в липні 2020 року знаходилася в м. Теребовля з питань спадщини померлого ОСОБА_5 зверталась до приватного нотаріуса Мєшкової Н.Ф. про що, не заперечує, а тому мала можливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Вважає, що суд першої інстанції законно відмовив позивачу у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Вказує, що в позивача було достатньо часу та можливостей вирішити питання щодо спадщини померлого батька, на її добровільне волевиявлення ніхто не впливав, не створював будь-яких перешкод, незручностей. Дані факти представником позивача не спростовані.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Пацула В.О. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнала.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодом 720.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача ОСОБА_3 .

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено та доведено доказами наявними в матеріалах справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 12 серпня 2020 року, актовий запис № 107 від 12.08.2020 року (а.с. 14).

Згідно довідки від 16.07.2020 року №02-25/663, виданої виконкомом Теребовлянської міської ради відповідачці ОСОБА_2 про те, що її чоловік ОСОБА_4 дійсно до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,05 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку 7, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:001:1094; земельну ділянку площею 0,05 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:001:1111; 1/4 частку квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 19).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_8 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 змінила своє прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (а.с. 20).

Згідно заяви від 21.09.2020 року № 524/02-14. поданої приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшковій Н.Ф. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що цією заявою вони приймають спадщину за законом, яка залишилася після смерті чоловіка та сина, ОСОБА_4 (а.с. 17). Крім них іншим спадкоємцем за законом є донька померлого - ОСОБА_1 , котра відмовилася від прийняття спадщини.

Так, згідно заяви від 21.09.2020 року № 525/02-14 поданої приватному нотаріусу Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мєшковій Н.Ф., ОСОБА_1 про те, що цією заявою вона відмовилася від належної їй частки спадкового майна, як за законом, так і заповітом яке залишилося після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 18).

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи те, що рішення Теребовлянського районного суду від 22.03.2023 в частині визнання заяви про відмову від спадкування неподаною сторонами не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не наведено поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними істотними труднощами, які б були підставою пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає з огляду на таке.

За змістом ст.ст.1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Згідно з ч.1 ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тому, в порядку позовного провадження суд може розглянути вимоги про призначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які пов`язані з тривалим відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування на службі в Збройних Силах України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764 св20), від 26 жовтня 2022 року в справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22), від 29 червня 2023 року у справі № 733/1500/21 (провадження № 61-10982св22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно врахував те, що позивачка ОСОБА_1 мала можливість звернутися в нотаріальну контору в шестимісячний термін, передбачений законодавством України із заявою для прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідно до витягу щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 у період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, встановлено, що позивачкою було здійснено в`їзд в Україну 05.07.2020 року та виїзд з України 25.08.2020 року. Тобто ОСОБА_1 перебувала на території України 32 календарних днів, за які могла особисто або через свого представника звернутися до нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 16 липня 2020 року зверталася до нотаріальної контори по місцю знаходження спадкового майна, де посвідчувала заяву про відмову від належної їй частки спадкового майна (а.с.18) і посилання заявника на невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Апеляційний суд не може прийняти доводи вказані у апеляційній скарзі про те, що через неправомірні дії сторонніх осіб позивач була протиправно позбавлена права на спадкування належної їй за законом частки у спадковому майні свого батька, оскільки позивачкою не доведено факту неправомірності дій сторонніх осіб.

Інші доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).

Отже, оскаржуване судове рішення, в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пацули Василя Олександровича слід залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 01 червня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку. Колегія суддів дійшла до висновку, що відсутні підстави для його скасування, тому дію рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пацули Василя Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Відновити дію рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2023 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 21 липня 2023 року.

Головуюча: Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

С. І. Дикун