Київський районний суд м. Полтави
Справа № 644/6686/19
Провадження № 2/552/4180/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

19.09.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/6686/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, скасування державної реєстрації, треті особи Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 20.08.2019 звернулася в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, скасування державної реєстрації.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2018 стала власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в складі: літ. А-1 житловий будинок загальною площею 53,2 кв.м, житловою площею 33,8 кв.м., літ. Б літня кухні, літ. Е гараж, літ. М вбиральня, № 4 дворовий водопровід, № 8,9,11,12,13 огорожа, № 10 зливна яма, 1 замощення.

Зазначала, що також на земельній ділянці знаходився житловий будинок літ. К, який не був введений в експлуатацію.

Вказувала, що 20.12.2018 між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір в забезпечення виконання зобов`язань за укладеним 20.12.2018 договором позики на суму 392000 грн. Предметом іпотеки став житловий будинок в АДРЕСА_2 .

19.02.2019 ОСОБА_3 , діючи на підставі довіреності від 20.12.2018, від імені позивача ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу житлового будинку в АДРЕСА_2 . Предметом договору став житловий будинок загальною площею 190,3 кв.м., житловою 120,8 кв.м., ринковою вартістю 621900 грн.

Вважає, що положення договору купівлі-продажу не відповідають дійсності щодо реальної площі будинку та ринкової вартості.

Зазначала, що після продажу будинку ОСОБА_3 не повернув їй кошти, сплачені за будинок ОСОБА_4 .

З цих підстав договір купівлі-продажу житлового будинку вважає таким, що був укладений з порушенням норм законодавства та є підстави для визнання його недійсним.

В поданій до суду позовній заяві, посилаючись на норми ст. 232 ЦК України, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , що укладений 19.02.2019 між ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. за реєстровим номером 190. Просила визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24.09.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_3 06.11.2019 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що викладена позивачем в позовній заяві інформація є неправдивою та суперечить дійсним обставинам справи.

Зазначав, що 20.12.2018 між ним та позивачем ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки в якому став житловий будинок в АДРЕСА_2 . Вказував, зазначений договір фактично виступав договором купівлі-продажу будинку, а ОСОБА_2 отримала від нього грошові кошти в розмірі 14000 доларів США за будинок.

Також відповідач ОСОБА_3 вказував що 20.12.2018 позивачем ОСОБА_2 на його ім`я було посвідчено довіреність з метою улагодження реєстраційних питань, що стосуються будинку.

Вважає, що підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні. В задоволенні позову ОСОБА_2 просив суд відмовити в повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_2 22.11.2019 подано до суду відповідь на відзив, де зазначила, що предметом іпотеки за договором від 20.12.2018 було визначено житловий будинок загальною площею 53,02 кв.м., 1952 року будівництва. Вказувала, що грошові кошти в сумі 14000 доларів США отримала від ОСОБА_3 безпосередньо під заставу будинку та в подальшому кошти були повернуті ОСОБА_3 .

Вважає, що довіреність, видана нею 20.12.2018 за № 3763, за ім`я ОСОБА_3 , стосувалася конкретно визначеного об`єкта нерухомого майна житлового будинку загальною площею 53,02 кв.м. в АДРЕСА_2 , повноваження не розповсюджувалися на житловий будинок прощею 190,3 кв.м. за вказаною адресою.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2019 залучено до участі в справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .

11.01.2020 позивачем ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву, в якій доповнила зміст позовних вимог та просила скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на будинок.

23.01.2020 третьою особою ОСОБА_5 подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, де зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 31.10.2019 між ним та ОСОБА_4 було укладено нотаріально-посвідчений договір купівлі-продажу будинку. Вважає, що є добросовісним набувачем, а позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 року уточнену позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.09.2022 справу прийнято до провадження Київського районного суду м. Полтави, призначено судове засідання з розгляду справи.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті представник позивача повністю підтримав позовні вимоги ОСОБА_2 , посилаючись на викладені в поданій до суду позовній заяві обставини.

Інші особи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 06.06.2018 державними нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори на ім`я позивача ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , 1948 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що 20.12.2018 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого цим договором забезпечується виконання зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_2 , як іпотекодавця, на підставі договору позики, укладеного 20.12.2018, з іпотекодержателем ОСОБА_3 на суму 392000 грн. Предметом іпотеки за договором сторони визначили житловий будинок в АДРЕСА_2 . Договір нотаріально посвідчено, зареєстровано в реєстрі за № 3761.

Також встановлено, що позивачем ОСОБА_2 20.12.2018 посвідчено довіреність, згідно з якою вона за попередньою домовленістю уповноважила ОСОБА_3 користуватися і розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, укласти попередній договір, укладати додаткові договори, угоди, договори про розірвання вказаних договорів, тощо, за ціну та на умовах на його розсуд) належним їй житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Довіреність нотаріально посвідчена, зареєстровано в реєстрі за № 3763.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.02.2019, ОСОБА_2 від імені якої діяв ОСОБА_3 , на підставі довіреності від 20.12.2018, продала, а ОСОБА_4 прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .

31.10.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та порядами в АДРЕСА_2 .

Станом на час вирішення справи судом власником спірного житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з позовом та заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.02.2019, позивач ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги тим, що положення договору купівлі-продажу не відповідають дійсності щодо реальної площі будинку та ринкової вартості.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Форма окремих видів договорів купівлі-продажу передбачена статтею 657 ЦК України, згідно з якою договір купівлі-продажу, зокрема, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 232 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 28 травня 2009 року по справі № 6-6639вов09 та Верховним Судом в постанові від 07 серпня 2019 року в справі № 753/7290/17 (провадження № 61-11158св19).

Натомість, як встановлено судом, позивач ОСОБА_2 20.12.2018 згідно з довіреністю уповноважила ОСОБА_3 користуватися і розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, укласти попередній договір, укладати додаткові договори, угоди, договори про розірвання вказаних договорів, тощо, за ціну та на умовах на його розсуд) належним їй житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Довіреність нотаріально посвідчена, зареєстровано в реєстрі за № 3763.

19.02.2019 ОСОБА_3 , діючи від імені та по довіреності ОСОБА_2 , уклав договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 .

Предметом зазначеного договору купівлі-продажу є об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 , а не окремий житловий будинок загальною площею 190,3 кв.м., як вказує позивач.

Будь-яких інших дій на підставі вказаної довіреності, які нею не передбачені, відповідач ОСОБА_3 не вчиняв.

Відповідно до частини першої статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_2 станом на 19.02.2019, коли було укладено договір, скасувала довіреність чи зверталася з вимогою про її скасування.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».

Дослідженими в справі доказами не встановлено наявності зловмисної домовленості представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , враховуючи, що ОСОБА_3 діяв на підставі та в межах повноважень, виданих йому позивачем, і той факт, що він був перебував в родинних відносинах з ОСОБА_4 , сам по собі не свідчить про їх зловмисну домовленість.

Твердження позивача про те, що згідно довіреності від 20.12.2018 уповноважувала ОСОБА_3 на вчинення дій щодо житлового будинку площею 53,02 кв.м. в АДРЕСА_2 , та повноваження не розповсюджувалися на житловий будинок прощею 190,3 кв.м. за вказаною адресою не заслуговує на увагу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , видаючи 20.12.2018 довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_3 уповноважила його в тому числі і розпоряджатися (продати) належним їй житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_2 .

Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Відповідно до ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд приходить до висновку, що об`єктом нерухомого майна, який є предметом договору купівлі-продажу, є не окремий житловий будинок прощею 190,3 кв.м., а домоволодіння в цілому в АДРЕСА_2 .

Під домоволодінням розуміється два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , укладаючи 19.02.2019 договір купівлі-продажу, діяв в межах наданих йому повноважень.

Твердження позивача про те, що вартість будинку, що зазначена в договорі, не відповідає ринковій вартості, не підтверджено дослідженими доказами по справі.

Як встановлено судом, згідно з довіреністю від 20.12.2018, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися належним їй житловим будинком за ціну та на умовах на його розсуд.

Посилання позивача ОСОБА_2 на ту обставину, що після продажу будинку ОСОБА_3 не повернув їй кошти, сплачені за будинок ОСОБА_4 не може свідчити про наявність зловмисної домовленості та слугувати підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.02.2019 в порядку, передбаченому ст. 232 ЦК України.

Статтею 1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Вимоги про стягнення з ОСОБА_3 одержаних у зв`язку з виконанням доручення коштів позивачем ОСОБА_2 заявлені не були.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.02.2019.

Оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 на будинок є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, скасування державної реєстрації є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору, визнання права власності, скасування державної реєстрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

-позивач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

-відповідач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_2 ;

-відповідач ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової кратки платника податків НОМЕР_3 ;

-третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чуприна Галина Олександрівна, 61001, м. Харків, вул. Молочна, 6;

-третя особа ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 25.09.2023.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко