Провадження № 2/487/628/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

26.04.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Ляшенко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №521/16513/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами про забезпечення виконання зобов`язань, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 року ОСОБА_1 (шляхом направлення поштового відправлення, яке надійшло до суду 18.10.2021 року) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ФОП ОСОБА_2 , яким просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 26920,00 грн., з яких 5400 грн. за договором забезпечення виконання зобов`язання від 28.08.2021 року та 21520 грн. за договором забезпечення зобов`язань від 13.09.2021 року.

В обґрунтування позову зазначив, що вищенаведені грошові кошти є частиною вартості транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» та при укладені між продавцем та покупцем договору купівлі-продажу авто повинні були передані продавцю в якості авансу. Однак, купівля-продаж даного договору не відбулася, так як 16.09.2021 року позивач відмовився від купівлі авто, в зв`язку з неможливістю виконання зобов`язання. Підставою відмови послугувала виявлена позивачем інформація щодо технічного стану автомобіля, а саме, обслуговування автомобіля не по регламенту заводу-виробника. Заходи досудового врегулювання спору були відповідачем проігноровані, що послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 20.10.2021 року матеріали справи передано за підсудністю на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 року було визначено головуючого суддю Щербину С.В.

Ухвалою судді від 21.02.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного.

Позивач та його представник в призначене судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав. Неодноразові заяви відповідача про відкладення судових засідань по справі суд сприймає як зловживання процесуальними правами, поважність причин неявки відповідача судом не встановлена. Право на учать в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідачем реалізовано не було.

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 17 Закону України від 23.02.2006 року N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплює положення про те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому ЄСПЛ вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, згідно витягу з єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців та громадський об`єднань, ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, до діяльності якого входить торгівля автомобілями.

28.08.2021 року ФОП « ОСОБА_2 » (представник продавця) та ОСОБА_1 (замовник) уклали договір забезпечення виконання зобов`язання. За умовами даного договору замовник передає представнику продавця грошову суму в розмірі 5400 грн. (в еквіваленті 200 доларів США) з метою укладення між продавцем та замовником (представником замовника) правочину щодо відчуження транспортного засобу, подбору автомобіля Toyota TAV 4 (пункт 1 договору). Окрім того, пунктами 5,6 договору визначено, що внесена грошова сума є частиною вартості вказаного автомобіля при укладенні між продавцем та замовником договору його відчуження і буде передана продавцю на момент укладання такого договору в якості авансу. Якщо договір відчуження автомобіля не укладений з вини замовника, грошова сума передана замовником є винагородою представника продавця за сприяння укладенню договору і поверненню не підлягає.

Окрім того, пунктами 7, 8 даного договору визначено, що у разі припинення зобов`язання до початку його виконання представником продавця або внаслідок неможливості його виконання, сторони попереджають один одного про це письмово, грошова сума в сумі 5400 грн. повертається замовнику. Даний договір вступає в силу з моменту виконання замовником п. 1 та діє до 28.09.2021 року.

В подальшому, 13.09.2021 року ФОП « ОСОБА_2 » (представник продавця) та ОСОБА_1 (замовник) уклали договір забезпечення виконання зобов`язання. За умовами даного договору замовник передає представнику продавця грошову суму в розмірі 21520 грн. (в еквіваленті 800 доларів США) з метою укладення в подальшому між продавцем та замовником (представником замовника) правочину щодо відчуження транспортного засобу Volkswagen Tiguan, 2013 року за 12990 доларів США.

Окрім того, пунктами 5,6 договору визначено, що внесена грошова сума є частиною вартості вказаного автомобіля при укладенні між продавцем та замовником договору його відчуження і буде передана продавцю на момент укладання такого договору в якості авансу. Якщо договір відчуження автомобіля не укладений з вини замовника, грошова сума передана замовником є винагородою представника продавця за сприяння укладенню договору і поверненню не підлягає.

Окрім того, пунктами 7, 8 даного договору визначено, що у разі припинення зобов`язання до початку його виконання представником продавця або внаслідок неможливості його виконання, сторони попереджають один одного про це письмово, грошова сума в сумі 21520 грн. повертається замовнику. Даний договір вступає в силу з моменту виконання замовником п. 1 та діє до 11.10.2021 року.

У відповідності до вимог п. 7 вищенаведених договорів, позивач (замовник) звернувся до відповідача з заявою від 16.09.2021 року про скасування вищенаведених договорів. Зі змісту заяви вбачається, що підставою для відмовили від купівлі Tiguan, 2013 року за 12990 доларів США послугувало те, що авто не обслуговувалося по регламенту заводу-виробника (заміна ланцюга ГРМ кожні 100000 км. пробігу, при тому що пробіг авто складає 180000 км). Окрім того, підставою для відмови послугувало те, що йому не було надано письмового звіту діагности технічного стану автомобіля. В даній заяві ОСОБА_3 просив ФОП « ОСОБА_2 » про повернення останнім грошових коштів в сумі 26920 грн. (в еквіваленті 1000 доларів США). Дана заява разом з претензією від 18.09.2021 року була скерована на адресу вказану ФОП « ОСОБА_2 » у договорах ( АДРЕСА_1 ). Дана заява та претензія відповідачем були проігноровані.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості закріплений у ст. 627 ЦК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума 26920,00 грн. (що еквівалентно 1000 дол. США на день укладання договорів) є авансом, який підлягав поверненню.

Враховуючи наведене та положення ст. 570 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що сума, яка названа в договорах про забезпечення виконання зобов`язань від 28.08.2021 року та від13.09.2021 року є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених ст. 570 ЦК України, а саме, не укладено договору купівлі-продажу автомобіля, на виконання якого передано кошти в загальній сумі 26920 грн.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2013 року у справі №6-176цс12, Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), від 17.06.2021 року № 711/5065/15-ц (провадження №61-18537св19).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,279,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договорами про забезпечення виконання зобов`язань задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26920,00 грн. отримані в якості авансу за договорами про забезпечення зобов`язань від 28.08.2021 року та від 13.09.2021 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового в сумі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридяцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя С.В. Щербина