Справа №323/2721/20
Провадження №2-др/336/43/23
26 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву адвоката Чернявської Мар`яни Олександрівни про ухвалення додатково рішення, -
Адвокат Чернявська М.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаною заявою,в якій просила ухвалити додаткове рішення у справі №323/2721/20 (провадження №2/336/1710/2023) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування в частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 14 000,00 гривень.
Заяву обґрунтовано тим, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказана цивільна справа, і в разі ухвалення рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 буде відмовлено, просила стягнути з неї на користь відповідачки по справі ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 14 000,00 гривень, які були узгоджені з останньою у Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 та підтверджені актом прийому - передачі наданих послуг від 12.09.2023.
20.09.2023 на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана заява була передана на розгляд судді Звєздовій Н.С.
Дослідивши подану заяву, матеріали цивільної справи №323/2721/20, суд дійшов до наступних висновків.
Положеннями ч.1 ст.270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Учасники справи в судове засідання не викликалися.
Судом встановлено, що 27.10.2020 ОСОБА_2 звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області, в якому просила усунути відповідачку від права на спадкування за заповітом та законом після смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 .
17.12.2020 відповідачкою було подано відзив, у якому окрім того, що просила відмовити в задоволенні позову, було зазначено про орієнтовний попередній розрахунок витрат, які остання планує понести у зв`язку з розглядом вказаної справи.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.04.2023 вказана цивільна справа на виконання вимог Розпорядження Голови Верховного суду від 10.05.2022 №29/0/9-22 була прийнята до свого провадження суддею Карабак Л.Г.
Рішенням суду від 12.09.2023 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Державний нотаріус Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області про усунення від права на спадкування - відмовлено.

Інтереси відповідачки ОСОБА_1 протягом перебування цивільної справи в провадженні судів, представляла адвокат Чернявська М.О.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на свободу та особисту недоторканність до положень Конституції України (254к/96-ВР), зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України; особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч. 2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положеннями п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст.59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р).

Адвокат Чернявська М.О. у заяві просила стягнути з позивачки на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 гривень, на підтвердження чого надала Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 та Акт прийому-передачі послуг від 12.09.2023 до виказаного Додатку №1.

З матеріалів справи вбачається, що правничі послуги адвокатом Чернявською М.О. надавалися на підставі Договорів про надання правничої допомоги від 30.11.2020 та 05.07.2023 (а.с.36-38, 186-187), Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №976 від 05.07.2012, Ордерів на надання правової допомоги серії ЗП №70346 від 30.11.2020 та серії ЗП №70343 від 05.07.2023.

Відповідно до умов Договорів від 30.11.2020 та 05.07.2023, його предметом є зобов`язання адвоката надання правничої допомоги Клієнту - ОСОБА_1 .

Пунктом 2.3 Договорів визначено, що Клієнт несе обов`язки сплатити гонорар Адвокату в розмірі та в строк, згідно цього Договору.

У Додатку №1 до Договорів від 30.11.2020 та 05.07.2023 зазначено, що сплата гонорару здійснюється Клієнтом відповідно до чинного законодавства. (п.3)

У Акту приймання-передачі наданих послуг від 12.09.2023, сторонами погоджено, що грошові кошти за надані адвокатом послуги окрім гонорару, повинні бути сплачені ОСОБА_1 до 31.12.2023, а гонорар - протягом 10-ти днів з для ухвалення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 12.09.2023, адвокатом було надано послуги на загальну суму в 14 000 гривень, що складаються з: 1) підготовки відзиву на позовну заяву - 3000,00 гривень; 2) гонорар за прийняття судом рішення на користь клієнта - 3000,00 гривень; 3) направлення адвокатських запитів - на загальну суму 100,00 гривень; 4) підготовки заяви про витребування доказів - 1000,00 гривень; 5) представництва клієнта у судових засіданнях - на загальну суму 6 000,00 гривень.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат. При цьому, договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Системний аналіз норм ст. 137, 141 ЦПК дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

В постанові Верховного Суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Позивачка та її представник не скористалися вказаним правом та не виконали обов`язок щодо доведення не співмірності заявлених адвокатом відповідачки витрат на правничу допомогу.

Суд також звертає увагу, що відсутність доказів того, що сторона понесла такі витрати, а саме те, що до заяви не надано доказів, що ОСОБА_1 фактично було сплачено заявлені до стягнення грошові кошти на правничу допомогу, суд вважає безпідставними, оскільки відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою у постанові КЦС ВС від 01.11.2022 у справі №757/24445/24-ц (провадження №61-9163св22).

Отже, оцінюючи співмірність розміру витрат, заявлених на правову допомогу, судом враховується, що ця справа в силу ч.4 ст.19 ЦПК України є справою середньої складності, що зумовило її розгляд в порядку загального позовного провадження; предметом спору є усунення від спадкування, а також з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що визначена адвокатом сума витрат, які повинна сплатити позивачка на професійну правничу допомогу у сумі 14 000 гривень є доведеною та обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 133, 134, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву адвоката Чернявської Мар`яни Олександрівни про ухвалення додатково рішення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Н.С. Звєздова