КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ____________________________________________________________________________
Справа № 947/3528/23
Провадження № 2/947/1378/23
25.04.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Лук`яненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,
В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 01 листопада 2016 року у м. Одесі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 140,00 (сто сорок) доларів США під 10% від суми боргу щомісячно. Згідно умов договору позики (пункт 2), отримані в борг грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу до 01 березня 2018 року. Відповідно пункту 7 договору позики, у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 31.12.2017 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 5 % від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання.
Окрім того, представник позивача вказує, що пунктом 5 договору позики передбачається, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Сторони погодились, що у випадку неповернення суми заборгованості позичальник не буде перешкоджати позикодавцю у стягненні її в судовому порядку. Сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років. В свою чергу, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув, відсотки та пеню не сплатив.
Також представник позивача зазначає, що 02 січня 2017 року у м. Одесі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики, відповідно до якого позивач дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 800,00 (вісімсот) доларів США під 24 відсотки річних. Згідно умов договору позики (пункт 2), отримані в борг грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу до 31 грудня 2018 року. Відповідно пункту 7 договору позики, у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 31.12.2017 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 10% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання. Окрім того, пунктом 5 договору позики передбачається, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Сторони погодились, що у випадку неповернення суми заборгованості позичальник не буде перешкоджати позикодавцю у стягненні її в судовому порядку. Сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років. В свою чергу, станом на дату звернення до суду з даним позовом відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, грошові кошти не повернув, відсотки та пеню не сплатив.
Представник позивача вказує, що станом на 24.01.2023 року Національним Банком України встановлено офіційний курс валют, згідно якому 1,00 долар США коштує 36,57 грн. Даний офіційний курс валют буде використано при розрахунку боргу. Розрахунок заборгованості по договору від 01.11.2016 року станом на 24.01.2023 року: сума позики - 140,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 119,80 грн.; відсотки - 1 036,00 доларів США (140,00 доларів США х 10% х 74 календ. міс.), що в гривневому еквіваленті становить 37 886,52 грн. За період з 01.11.2016 року по 24.01.2023 року минуло повних 74 календарних місяці; договором встановлено, що гроші надаються в борг під 10 % від суми боргу в місяць. Пеня - 84,00 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 3 071,90 грн. За період з 01.03.2018 року по 24.01.2023 року минуло повних 58 календарних місяці; договором встановлена пеня в розмірі 5% процентів від суми заборгованості за кожен календарний місяць прострочення, тобто розмір пені за весь період прострочення міг би становити 406,00 дол. США (140,00 дол. США х 5% х 58 календ. міс.) Проте, представник позивача вказує, що виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання спірних відносин, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір заявленої позивачем до стягнення пені розраховано лише за 1 рік та є обґрунтованим, оскільки не перевищує розміру основного боргу, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Також представник позивача, зазначає, що розрахунок заборгованості по договору від 02.01.2017 року станом на 24.01.2023 року становить: сума позики - 800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 29 256,00 грн.; відсотки - 1 152,00 долари США (800,00 доларів США х 24%річних х 6 років), що в гривневому еквіваленті становить 42 128,64 грн. За період з 02.01.2017 року по 24.01.2023 року минуло повних 6 календарних роки; договором встановлено, що гроші надаються в борг під 24 % річних від суми боргу. Пеня - 800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 29 256,00 грн. За період з 01.01.2019 року по 24.01.2023 року минуло повних 48 календарних місяці; договором встановлена пеня в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен календарний місяць прострочення, тобто розмір пені за весь період прострочення міг би становити 3 840,00 дол. США (800,00 дол. США х 5 %х 48 календ, міс.) Проте, представник позивача вказує, що виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання спірних відносин, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір заявленої позивачем до стягнення пені є обґрунтованим, оскільки не перевищує розміру основного боргу, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевказане представник позивача звернувся до суду з відповідною заявою.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 31.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: 1) сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру, відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у розмірі 1467 (оду тисячу чотириста шістдесят сім) грн. 19 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
13.02.2023 року до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви разом з квитанцією про сплату судового збору.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 21.02.2023 року було прийнятоцивільну справу № 947/3528/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання 25.04.2023 року позивач та його представник не з`явились, але від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява в якій він просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання 25.04.2023 року відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу реєстрації згідно довідки з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 01 листопада 2016 року у м. Одесі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 140,00 (сто сорок) доларів США під 10% від суми боргу щомісячно.
Згідно умов договору позики пункт 2, отримані в борг грошові кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути ОСОБА_1 до 01 березня 2018 року.
Відповідно до пункту 7 договору позики, у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 01 березня 2023 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 5 % від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання.
Пунктом 5 договору позики передбачається, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Сторони погодились, що у випадку неповернення суми заборгованості позичальник не буде перешкоджати позикодавцю у стягненні її в судовому порядку. Сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років.
02 січня 2017 року у м. Одесі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ще один договір позики, відповідно до якого позивач дав в борг відповідачу грошові кошти в сумі 800,00 (вісімсот) доларів США під 24 відсотки річних. Згідно умов договору позики (пункт 2), отримані в борг грошові кошти відповідач зобов`язувався повернути позивачу до 31 грудня 2018 року.
Відповідно пункту 7 договору позики, у випадку неповернення відповідачем суми боргу до 31.12.2018 року, останній буде зобов`язаний сплатити позивачу також неустойку (пеню) у розмірі 10% від суми боргу за кожен календарний місяць прострочення і до повного його виконання.
Пунктом 5 договору позики передбачається, що у разі, якщо позичальник не поверне грошові кошти у встановлені строки, позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Сторони погодились, що у випадку неповернення суми заборгованості позичальник не буде перешкоджати позикодавцю у стягненні її в судовому порядку. Сторони також прийшли до згоди, що строки позовної давності до всіх зобов`язань, що витікають з даного договору, становлять 5 років.
Однак, до теперішнього часу відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошей не виконав, тому у нього виникла заборгованість за вищевказаними договорами позики у розмірі 146718 грн. 80 коп.
Щодо розрахунку заборгованості суд зазначає наступне, станом на 24.01.2023 року Національним Банком України встановлено офіційний курс валют, згідно якому 1,00 долар США коштує 36,57 грн. Даний офіційний курс валют буде використано при розрахунку боргу. Розрахунок заборгованості по договору від 01.11.2016 року станом на 24.01.2023 року: сума позики - 140,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5 119,80 грн.; відсотки - 1 036,00 доларів США (140,00 доларів США х 10% х 74 календ. міс.), що в гривневому еквіваленті становить 37 886,52 грн. За період з 01.11.2016 року по 24.01.2023 року минуло повних 74 календарних місяці; договором встановлено, що гроші надаються в борг під 10 % від суми боргу в місяць. Пеня - 84,00 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 3 071,90 грн. За період з 01.03.2018 року по 24.01.2023 року минуло повних 58 календарних місяці; договором встановлена пеня в розмірі 5% процентів від суми заборгованості за кожен календарний місяць прострочення, тобто розмір пені за весь період прострочення міг би становити 406,00 дол. США (140,00 дол. США х 5% х 58 календ. міс.)
Розрахунок заборгованості по договору від 02.01.2017 року станом на 24.01.2023 року становить: сума позики - 800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 29 256,00 грн.; відсотки - 1 152,00 долари США (800,00 доларів США х 24%річних х 6 років), що в гривневому еквіваленті становить 42 128,64 грн. За період з 02.01.2017 року по 24.01.2023 року минуло повних 6 календарних роки; договором встановлено, що гроші надаються в борг під 24 % річних від суми боргу. Пеня - 800,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 29 256,00 грн. За період з 01.01.2019 року по 24.01.2023 року минуло повних 48 календарних місяці; договором встановлена пеня в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожен календарний місяць прострочення, тобто розмір пені за весь період прострочення міг би становити 3 840,00 дол. США (800,00 дол. США х 5 %х 48 календ. міс.).
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Тому, виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання спірних відносин та на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір заявленої позивачем до стягнення пені є обґрунтованим, оскільки не перевищує розміру основного боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ст.ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказів повернення грошових коштів відповідачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, суду не надано.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорів позики (розписки), відповідачем ОСОБА_2 не було повернуто у встановлений строк грошові кошти, що є істотним порушенням умов договорів, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні вищевказаних договорів позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договороми позики (розписки) від 01.11.2016 року та від 01.01.2018 року у загальному розмірі 146718 грн. 80 коп, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1467,20 грн.
Щодо вимоги позивач про стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.
Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача у суді представляв адвокат Николин Олег Ярославович на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1220111 від 24.01.2023 року.
Разом з тим, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що ОСОБА_1 дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.
За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, вимога про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу є такою, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.10, 12, 19, 81, 141, 200, 206, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики- задовольнити частково.
- суми позики 5119 (п`ять тисяч сто дев`ятнадцять) грн. 80 коп.,
- пені в розмірі 3071 (три тисячі сімдесят одна) грн. 90 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, заборгованість за договором позики від 02 січня 2018 року у розмірі 100640 (сто тисяч шістсот сорок) гривень 60 копійок, яка складається з:
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Київським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1467 (одну тисячу чотириста шістдесят сім) грн. 20 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Петренко В. С.