ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 621/212/23

провадження № 22ц/818/1545/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року в складі судді Бібіка О.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вони з відповідачем з 26 листопада 2020 року перебувають у шлюбі. Дітей від шлюбу не мають.

Вказала, що з лютого 2022 року вони не підтримують стосунки, не ведуть спільний побут та спільне господарство, не мають спільних інтересів. На початку війни вона виїхала проживати за межі України. Наразі шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя і збереження сім`ї вважає неможливим, надання строку на примирення недоцільним. Спору щодо майна та дітей вони з відповідачем не мають.

Просила розірвати шлюб, укладений 26 листопада 2020 року між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1554.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено; шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1554 розірвано, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, в задоволенні позовних вимог -відмовити, а також надати строк шість місяців для примирення подружжя.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Позовну заяву підписано представником позивачки, а не нею особисто. Він був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи. Йому відмовлено у наданні строку на примирення, тоді як він вважає, що є можливість збереження шлюбу. У період шлюбу ними з позивачкою набуте спільне майно.

08 серпня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» від представниці ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення відмовити. Вказала, що повноваження адвоката на подання позову про розірвання шлюбу передбачені договором про надання правової допомоги та не обмежені. Справа перебувала у провадженні суду понад 5 місяців, відповідач отримав копію позовної заяви з додатками, подав відзив, та його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи спрямоване лише на затягування її розгляду. Подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Позивачка заперечує проти надання строку на примирення та розцінює це як примушування до шлюбу, яке є неприпустимим. Спільних дітей та майна сторони не мають, спір щодо цього відсутній.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26 листопада 2020 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 1554 (а. с. 12, 18).

Дітей від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мають.

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені, подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

На підставі викладеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що позовну заяву підписано представником позивачки, а не нею особисто, судова колегія відхиляє.

Частиною першою статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представництво за своєю природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Крім того, представництвом є діяльність представника, спрямована на реалізацію наданих йому повноважень. Змістом відносин представництва є повноваження, без яких останнє не може існувати. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За змістом частини четвертої статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до частини сьомої статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Як вбачається з матеріалів справи позовна заява від імені ОСОБА_1 підписана адвокатом Паньковою З.Л. на підставі ордеру № 1027439 від 23 січня 2023 року і договору про надання правової допомоги від 19 січня 2023 року № 19/01. В ордері зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги повноваження адвоката не обмежуються (а. с. 5).

Встановивши, що до позовної заяви додано документ, який посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, представникові ОСОБА_1 - адвокату Паньковій З.Л. надано всі процесуальні права та обов`язки, визначені для позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що представниця позивачки - адвокат Панькова З.Л. не мала встановлених законом процесуальних перешкод та обмежень для підписання та подання до суду позову про розірвання шлюбу від імені клієнтки.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 607/10879/20, провадження № 61-3572св21.

Посилання відповідача на те, що він був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи, спростовуються змістом заяви його представниці від 08 червня 2023 року, яка зазначила, що з матеріалами справи ознайомлена (а. с. 64). Повторне ознайомлення з матеріалами справи, зважаючи на їх обсяг, складність справи, предмет спору та тривале перебування справи на розгляді суду, не було доцільним.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що йому відмовлено у наданні строку на примирення, тоді як він вважає, що є можливість збереження шлюбу, судова колегія вважає необґрунтованими, зважаючи на те, що позивачка заперечувала проти збереження шлюбу та проти надання строку на примирення, про що прямо вказала у позовній заяві. Справа перебувала у провадженні суду першої інстанції тривалий час, та будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом цього часу до суду не надходило. Надання сторонам строку на примирення є правом суду, а не обов`язком.

З наведених підстав не підлягає також задоволенню клопотання ОСОБА_2 про надання сторонам строку на примирення, викладене в апеляційній скарзі.

Посилання ОСОБА_2 на те, що у період шлюбу ними з позивачкою набуте спільне майно, не можуть бути взяті до уваги, адже не мають значення для вирішення справи, у якій будь-яких майнових вимог не заявлено. ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду із самостійним позовом щодо поділу майна подружжя, якщо вважає, що між ним та ОСОБА_1 наявний спір з цього приводу.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року.