Справа № 634/17/22
Провадження № 2/529/53/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді - Кириченко О.С., розглянувши в приміщенні суду в смт Диканька Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Прайм Альянс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Прайм Альянс (далі - ТОВ ФК Прайм Альянс) звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказано, що 08 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № від 08.05.2015 року, відповідно до якого останній отримав кошти у розмірі 67 390,60 грн, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. 13 червня 2016 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія було укладено договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ ФК Довіра та Гарантія набуло право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від 08.05.2015. В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ ФК Довіра та Гарантія та ТОВ ФК Прайм Альянс було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого позивач ТОВ ФК Прайм Альянс набуло право вимоги, зокрема, за вказаним кредитним договором, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за яким складає у загальному розмірі 71 286,88 грн., з яких: 56 155,82 грн - заборгованість за тілом кредиту та 15 131,06 грн нарахувань індексу інфляції та 3 % річних. Посилаючись на те, що відповідачем були проігноровані вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, надіслані як первинним кредитором, так і новим кредитором, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 71 286,88 грн та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та витрат на надану професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 11.11.2022 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідач 02.02.2023 надав суду відзив на позовну заяву позивача в якому вказав, що не визнає позовні вимоги позивача бо вважає їх необгрунтованими. Безпідставними та незаконними. При цьому, у відзиві він вказав, що дійсно 08.05.2015 року між ПАТ ОТП Банк та ним було укладено кредитний договір № від 08.05.2015 року.

Відповідності до вищезазначеного договору, банк зобов`язаний був надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 63 426,45 грн., а також 3964,15 грн. комісії за оформлення кредиту.

Проте, позовна заява не містить будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт отримання позичальником грошових коштів від банку на виконання вказаного кредитного договору,суду не було надано первинних бухгалтерських документів, виписки по рахункам, документів, які підтверджують існування заборгованості та її розмір.

Розмір заборгованості відповідача за кредитом позивач обґрунтовує виключно договорами відступлення прав вимог та розрахунком заборгованості, які у свою чергу не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Крім того, відповідач вказує, що умови кредитного договору про нарахування комісії за оформлення та управління кредитом є нікчемними, а нарахування суми комісії у загальному розмірі 80 666,40 грн є протиправними. Позивач звернувся до суду 10.01.2022 року, що підтверджується відповідним вхідним штампом канцелярії суду.

Тобто, стягнення заборгованості з урахуванням трирічного строку позовної давності має відбутися лише за період прострочки, який утворився з 08.01.2018 року - до 05.05.2020 року (кінцевий строк кредитування).

Позивач зазначає, що у період з 29.09.2020 по 17.12.2021 на рахунок ТОВ ФК Прайм Альянс надійшли кошти за кредитним договором № від 08.05.2015, проте вказані кошти відповідачем не сплачувались, а були стягнуті на підставі виконавчого напису № 757 від 08.02.2020 вчиненим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК Прайм Альянс заборгованості за кредитним договором № від 08.05.2015.

Тобто, боржником не вчинялись будь-які активні дії, які б переривали строк позовної давності.

Тому, відповідач разом із відзивом подав клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача ТОВ ФК Прайм Альянс - адвокат Бадах С.М. надав суду відповідь на відзив відповідача в якому вказав, що відповідач ОСОБА_1 пропустив строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також, представник позивача зазначає, що заява на видачу готівки є саме тим належним документом, який підтверджує отримання відповідачем коштів за кредитним договором.

Сума боргу за кредитним договором є сталою, оскільки з моменту переходу права вимоги від ПАТ ОТП Банк до ТОВ ФК Довіра та Гарантія, а згодом до ТОВ ФК Прайм Альянс суми не змінювалися. Тому, представник позивача вважає, що розрахунок здійснений відповідно до Графіку платежів.

Крім цього, представник позивача вказує, що ТОВ ФК Прайм Альянс при зверненні до суду із вказаною позовною заявою не було пропущено строки позовної давності, тому просить задовольнити позові вимоги позивача у повному обсязі.

Враховуючи, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши відзив на позов, відповідь на відзив, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.05.2015 року між ПАТ ОТП Банк та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №, відповідно до якого відповідач отримав кошти на споживчі цілі у розмірі 63 426,45 грн. та на сплату комісії за оформлення Кредиту в розмірі 3964,15 коп., а в загальному розмірі 67 390,60 грн. із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних /а.с. 6-7/.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором.

Оскільки фактично отримані і використані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти у межах відповідного строку дії договору в добровільному порядку кредитору (попереднім кредиторам) не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, а тому ТОВ ФК Прайм Альянс вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості з боржника.

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано розмір заборгованості за Кредитним договором.

Згідно з п. 3.6. договору банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за кредитним договором та/чи угодою третій особі.

У зв`язку з чим, 13.06.2016 року між ПАТ ОТП Банк та ТОВ Фінансова компанія Довіра та Гарантія було укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого ТОВ ФК Довіра та Гарантія набуло права нового кредитора до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № від 08.05.2015 року, до ТОВ ФК Довіра та Гарантія перейшло право вимоги за вказаним договором на загальну суму 78 126,38 грн.

В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ ФК Довіра та Гарантія та ТОВ ФК Прайм Альянс було укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ ФК Прайм Альянс набуло права нового кредитова до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № від 08.05.2015 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників ТОВ ФК «Довіра та Гарантія передав, ТОВ ФК Прайм Альянс прийняв документацію за кредитним договором № від 08.05.2015 року /а.с. 19/.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною першою статті 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Доказами відступлення вимоги, залежно від підстав виникнення, можуть бути, зокрема, правочини щодо зміни кредитора або боржника у зобов`язанні.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною першою статті 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 526, 529 ч. 1 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як вбачається зі змісту п.1.4.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути Банку всю суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені Кредитним договором у строк - не пізніше 08.05.2020 р.

Встановлено, що 18.02.2019 року ТОВ ФК Прайм Альянс на адресу боржника ОСОБА_1 направив вимогу про погашення кредитної заборгованості, відповідно до якої відповідача було повідомлено про необхідність погасити заборгованість протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання вимоги, але не пізніше ніж до 18.03.2019 року або з`явитись з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості. /а.с.21/.

Отже, ТОВ ФК Прайм Альянс скористалось своїм правом дострокового стягнення заборгованості та у зв`язку з невиконанням Боржником умов Кредитного договору направило Вимогу на адресу Боржника, тим самим змінило строк виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Позивач в позові вказує, що оскільки повідомлення-вимога направлена ТОВ ФК Прайм Альянс датована - 18 березня 2019 року, то позовна давність починає обраховуватися саме з цієї дати. Однак, з вказаними твердженнями суд не може погодитись виходячи з наступного.

Укладаючи договір факторингу між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ФК Довіра та Гарантія 13.06.2016 року до вказаної фінансової установи перейшло право вимоги за кредитним договором № від 08.05.2015 року. Тобто, право вимоги настало саме з дня укладання вказаного договору 13.06.2016 року.

Позивач набув право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019. ТОВ ФК Прайм Альянс у свою чергу 18.02.2019 року направило вимогу про необхідність погасити заборгованість у повному обсязі протягом 30-ти календарних днів, але не пізніше ніж до - 18.03.2019 року.

Отже приймаючи за договором факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року право грошової вимоги, позивач ознайомився з фактичними обставинами кредитної справи відповідача і був обізнаний про строк прострочення виконання зобов`язань, про наявність вимоги про дострокове погашення боргу та можливий ризик застосування строку позовної давності.

До суду позовна заява надійшла - 10.01.2022, тобто з пропуском строку позовної давності, оскільки кінцевий термін подачі позовної заяви є - 14.06.2019 рік.

Крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з пункту 1.4.6 договору розмір щомісячних платежів визначається за формулою ануїтентних платежів.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (судове рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Російської Федерації, пункт 570, та судове рішення від 22 жовтня 1996 року у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 51).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд вважає, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).

Так, укладаючи 29 січня 2019 року Договір факторингу № 29/01/19-2, позивач ознайомився з фактичними обставинами кредитної справи відповідача і був обізнаний про строк прострочення виконання зобов`язань та можливий ризик застосування позовної давності. Зміна кредитора не змінює суті правовідносин за кредитним договором.

Загальний строк позовної давності, що застосовується до даних правовідносин сплив 14 червня 2019 року. Між тим, правонаступник кредитора звернувся до суду за захистом порушених прав лише 10.01.2022 року, тобто поза межами трьох років. Своїм правом щодо поновлення строків не скористався.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 512, 526, 625, 626, ч. 1 ст. 1048, ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст.1077 ЦК України, ст. cт. 10, 12, 13, 17, 81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Прайм Альянс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий О.С. Кириченко