ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/976/22Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/815/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника апелянта Вальчук М.М., ОСОБА_1 та її представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 594/976/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах якого діє представник - адвокат Вальчук Мирослава Миколаївна на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22.06.2023 року, ухвалене суддею Губіш О.А., дату складення повного тексту не зазначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , державна реєстрація якого була проведена 12.10.2004 року, хоча проживали разом як подружжя з 1993 року. Зазначала, що деякий період вони з чоловіком проживали у США, де він захворів на онкологічну хворобу, у зв`язку з чим впродовж трьох років несла витрати пов`язані з його лікуванням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер у США, за життя заповіту не склав. За останньою його волею вона перевезла його тіло на Україну, де похоронила на кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , на яку вона претендувала як спадкоємець за законом. Тому, 08.04.2016 року подала заяву до приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. про прийняття спадщини.

Спадкоємцем майна ОСОБА_3 також є ще його син від першого шлюбу - відповідач ОСОБА_2 , якому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що ним було пропущено строк для прийняття спадщини. Останній, із батьком не проживав з 1992 року, сімейні зв`язки між ними повністю були втрачені.

30.08.2016 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. їй, як дружині ОСОБА_3 , було видано свідоцтво про право власності за реєстраційним номером № НОМЕР_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , як майна, набутого подружжям за час шлюбу. Також їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстраційним номером № 1319 на вказане вище спадкове майно чоловіка, а саме на 1/2 частину.

Відповідач ОСОБА_2 не погодився із цим та звернувся з позовом до суду. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.12.2020 року та Верховним судом позов ОСОБА_2 задоволено частково, внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого їй 30.08.2016 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М. (спадкова справа № 77/2016, зареєстровано в реєстрі за № 1319), зазначивши, що спадкоємцями 1/4 частини у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , є його дружина - 1/4 частка та його син ОСОБА_2 - 1/4 частка. Таким чином, відповідач є спадкоємцем та успадкував частину спадкового майна свого батька.

ОСОБА_1 зазначала що організацією поховання свого чоловіка займалась лише вона. На організацію поховання та перевезення тіла чоловіка із США до України, для його поховання на кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області, нею було понесено витрати у сумі 9 658 доларів США, що станом на день оплати цих витрат - 20.02.2016 становило 255 572.44 грн. (1 долар США станом на 20.02.2016 становив 26, 462253 грн.)

Окрім цього, нею понесено витрати в сумі 82 000 грн. на спорудження надгробного пам`ятника в місці захоронення чоловіка на сільському кладовищі в с.Мушкатівка Чортківського району Тернопільської області. Цей пам`ятник зроблено подвійний, тому витрати, що стосуються спорудження пам`ятника для покійного чоловіка, складають 41 000 грн.

Вважає, що половина коштів, витрачених нею на поховання чоловіка мають бути відшкодовані відповідачем. Таку суму визначає у розмірі 168786,22 грн. ( 255572,44:2 + 82000:2 ). Витрати на поховання чоловіка відповідач добровільно відшкодувати не бажає.

Рішенням Борщівського районного суду від 22.06.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 41 000 грн. витрат понесених на поховання ОСОБА_3 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 410 грн. понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Вальчук М.М. подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог, постановивши у відповідній частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Адвокат Вальчук М.М. зазначає, що позивачем не подано належного документу про понесені витрати на оплату надгробного пам`ятника, а судом безпідставно прийнято накладну, як документ, що підтверджує операцію купівлі продажу пам`ятника. У скарзі зазначено, що суд при стягненні витрат понесених із встановленням надгробного пам`ятника не врахував, що такий споруджений на двох осіб померлого та позивача ОСОБА_1 .

Представник апелянта вважає, що перебіг позовної давності розпочався 23.08.2018 року, а саме з моменту постановлення ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М., Борщівська державна нотаріальна контора Тернопільської області про перерозподіл спадщини та закінчився 23.08.2021 року, тому на думку адвоката Вальчук М.М. суд безпідставно не застосував позовну давність у даній справі, оскільки позивач звернулася з даним позовом після 23.08.2021 року.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 посилаючись на безпідставність її доводів.

У відзиві зазначено, що суд, із урахуванням наданої позивачем накладної від 14.06.2018 року дійшов вірного висновку про те, що указаний документ відображає вартість у національній валюті пам`ятника, який було споруджено на могилі спадкодавця із урахуванням робіт по його встановленню, тому протилежні доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав, які у ній викладено.

ОСОБА_1 та її представник заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, тому просили оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 41000 грн. витрат, які було понесено ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням пам`ятника на могилі спадкодавця - ОСОБА_3 є обґрунтованими, розумними та необхідними, тому підлягають стягненню.

Однак, погодитися із висновком суду в частині визначення розміру стягнення неможливо.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 .

Також встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується копією свідоцтва про смерть від 22 лютого 2016 року, яке видано Міністерством охорони здоров`я штату Нью-Джерсі № 3.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , позивачка, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, і 30.08.2016 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно чоловіка ОСОБА_3 , яке складається з 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, індексний номер 17467206.

Також, 30.08.2016 року, приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. позивачці видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_1 яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області, індексний номер 17467206.

Як було установлено судом та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , оскільки є його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.11.2017 року, виданим Стрілковецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.07.2020 року (цивільна справа №594/767/18) залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02.12.2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково, внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого позивачці 30.08.2016 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М., спадкова справа № 77/2016, зареєстровано в реєстрі за № 1319, зазначивши, що спадкоємцями 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , є його дружина позивачка - 1/4 частка та його син ОСОБА_2 - 1/4 частка.

Постановою Верховного Суду від 26.07.2021 касаційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28.07.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 2.12.2020 залишено без змін.

Відповідно до інформації Мушкатівського старостинського округу Борщівської міської Ради № 050 від 25.01.2022 року вбачається, що організацією похорону ОСОБА_3 , який похований на Мушкатівському сільському кладовищі, займалася позивач ОСОБА_1 .

З накладної від 14 червня 2018 року відпущеної ОСОБА_1 особою на прізвище ОСОБА_4 вбачається, що вартість пам`ятника з роботою складає 82000 грн., що скріплено підписом останнього.

З доданих стороною відповідача до відзиву на позов фотозображень слідує, що на могилі за місцем поховання ОСОБА_3 встановлено надгробний пам`ятник, на якому з однієї сторони міститься фото, прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження та смерті ОСОБА_3 , з іншої - вказано прізвище, ім`я, по-батькові та дата народження позивача.

Факт спорудження на могилі ОСОБА_3 надгробного пам`ятника сторонами в ході судового розгляду оспорено не було.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні із змінами та доповненнями (далі - Закону №996) визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст.9 Закону №996 первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ведення зазначених документів передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Накладна - документ, що використовується при передачі товарно-матеріальних цінностей від однієї особи іншій. Є декілька видів накладних, наприклад, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, тощо. Видаткова накладна фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг і по суті завершує купівлю-продажу між продавцем і покупцем. Видаткова накладна може бути замінена актом здачі-приймання. Товарно-транспортна накладна використовується, якщо в процесі купівлі-продажу бере участь транспортна (експедиторська) компанія, що займається перевезенням товару від продавця до покупця.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 були понесені витрати на встановлення надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_3 , вартість якого із урахуванням робіт по встановленню, станом на червень 2018 року становила 82000 грн, оскільки даний висновок здійснено судом із урахуванням у справі належних та допустимих доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у справі доказів щодо понесених ОСОБА_1 витрат на оплату надгробного пам`ятника, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що спростовуються наявними у справі доказами.

Будь-яких доказів, які б спростовували вартість надгробного пам`ятника та робіт по його встановленню ОСОБА_1 відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більше як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

За ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Згідно до роз`яснень викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості.

Як було установлено судом та вбачається із матеріалів справи на могилі за місцем поховання ОСОБА_3 встановлено надгробний пам`ятник, на якому з однієї сторони міститься фото, прізвище, ім`я та по батькові, а також дата народження та смерті ОСОБА_3 , з іншої - вказано прізвище, ім`я, по-батькові та дата народження позивача.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 встановлено подвійний пам`ятник та понесено витрати на його встановлення, рівність часток в успадкованому майні спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно визначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки судом стягнуто повну вартість частини пам`ятника встановленого ОСОБА_3 , а не половину його вартості, яка в силу вимог закону підлягає стягненню.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягнення витрат на поховання з 41000 грн. до 20500 грн. (82000 грн - вартість пам`ятника із урахуванням робіт по встановленню / 2 = 41000 грн. / 2 = 20500 грн.)

При цьому, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що витрати по встановленню надгробного пам`ятника ОСОБА_3 є розумними та необхідними.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не пропущено строк позовної на звернення до суду з даним позовом.

Зокрема, як було установлено судом, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Борщівського нотаріального округу Тернопільської області Пікуль Г.М., про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, визнання права власності, перерозподілу спадщини та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, яке набрало законної сили 02.12.2020 року, ОСОБА_1 , як відповідач не визнавала позов саме з тих підстав, що ОСОБА_2 у визначений законодавцем строк не було вчинено дій щодо прийняття спадщини.

Враховуючи указане, колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що перебіг позовної давності у даній справі слід рахувати саме з моменту вступу вищезазначеного рішення суду в законну силу, а не з моменту відкриття провадження у даній справі.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що перебіг строку позовної давності розпочався 23.08.2018 року, а саме з моменту відкриття провадження у вищевказаній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Оскільки апеляційним судом змінено оскаржуване судове рішення, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, принцип пропорційності розміру судових витрат задоволеним вимогам, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесених судових витрат слід змінити, зменшивши суму стягнення з 410 грн. до 205 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє представник - адвокат Вальчук Мирослава Миколаївна задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22.06.2023 року змінити, зменшивши суму стягнення витрат на поховання з 41000 грн. до 20500 грн. та судового збору з 410 грн. до 205 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.10.2023 року.

Головуюча Г.В. Бершадська

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома