СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1962/23

пр. № 2/759/1883/23

18 вересня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва, у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Радзівіл А.Б., позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Панова В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В ИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 183 101,40 грн., моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2 904,61 грн.

Зазначив, що 27.12.2021 року з вини ОСОБА_2 відбулася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 . Вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної ДТП підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 130 000,00 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до висновку № 1 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 09.02.2022 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 становить 475 705,51 грн.; вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу запасних частин становить 275 569,31 грн.; вартість матеріального збитку становить 312 399,00 грн.

Вартість проведено експертного дослідження становить 4 000,00 грн.

Вказав, що страхова компанія сплатила страхове відшкодування у розмірі 129 975,00 грн., тому з ОСОБА_2 як із заподіювача шкоди підлягає до стягнення різниця між завданими збитками та сумою страхового відшкодування за мінусом 5 000,00 грн. отриманих ним від продажу пошкодженого автомобіля, а також вартість проведеного експертного дослідження, 377,40 грн. витрат на придбання ліків, 1 300,00 грн. витрат за послуги евакуатора (312 399,00 грн. + 377,40 грн. + 4 000,00 грн. + 1 300,00 грн. - 129 975,00 грн. - 5 000,00 грн.), а всього - 183 101,40 грн.

В ході розгляд справи позивач уточнив позовні вимоги в частині розміру матеріальної шкоди щодо вартості проведеного експертного дослідження 4 000,00 грн., та остаточно визначив вимоги в цій частині у розмірі 179 101,40 грн. (а.с. 132).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. 75).

Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його адресу, вказану в позовній заяві.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення отримано відповідачем 06.03.2023 року (а.с. 78).

Відповідач скористався правом на подання відзиву у встановлений судом строк та 20.03.2023 року подав відзив, в якому заначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. Свою позицію мотивував тим, що в даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль позивача є фізично знищеним, а тому відшкодуванню останньому підлягає різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП. Вважав позов необґрунтованим та недоведеним, тому просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі (а.с. 81-119).

Відповідь на відзив не надходила.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 158).

У судовому засіданні позивач щодо задоволення своїх позовних вимог поклався на розсуд суду. Крім того, відмовився від заяви про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у частині вимог щодо моральної шкоди позов задовольнити частково, а в інших - відмовити у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 27.12.2021 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_2 , відбулася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 .

Вина ОСОБА_2 у вчиненні зазначеної ДТП підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року у справі № 759/5089/22, яка набрала законної сили (а.с. 8).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт страхового відшкодування за завдану майну шкоду - 130 000,00 грн., франшиза - 0 грн. (а.с. 51).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті вищевказаної ДТП.

ПАТ «НАСК «Оранта», визнавши ДТП, котра мала місце 27.12.2021 року, страховим випадком, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. (а.с. 107-119).

Відповідно до висновку № 1 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 09.02.2022 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 становить 475 705,51 грн.; вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу запасних частин становить 275 569,31 грн.; вартість матеріального збитку становить 312 399,00 грн. (а.с. 9-45).

Вартість проведено експертного дослідження становить 4 000,00 грн. (а.с. 46).

15.01.2022 року ОСОБА_1 за послуги вантажного автомобільного транспорту сплачено ФОП ОСОБА_3 1 300,00 грн. (а.с. 47).

Згідно з договором купівлі-продажу від 10.12.2022 року ОСОБА_1 відчужив автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП за 5 000,00 грн. (а.с. 134).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 завдану внаслідок ДТП шкоду у розмірі 179 101,40 грн. (312 399,00 грн. (розмір матеріального збитку) + 377,40 грн. (витрати на ліки) + 1 300,00 грн. (витрати на послуги евакуатора) - 129 975,00 грн. (розмір страхового відшкодування) - 5 000,00 грн. (вартість проданого автомобіля після ДТП).

На підтвердження вартості завданих збитків посилався на висновок № 1 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 09.02.2022 року.

Заперечуючи проти заявлених у справі вимог, відповідач вказував, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля перевищує його ринкову вартість, тому останній відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на відшкодування різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, а не повної вартості автомобіля на час ДТП.

Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20).

Встановлено, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», ліміт страхового відшкодування за завдану майну шкоду - 130 000,00 грн., франшиза - 0 грн. Отже, частка відповідальності ОСОБА_2 становить різницю між фактичним розміром шкоди і лімітом страхового відшкодування - 130 000,00 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його автомобілю у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягала виплаті потерпілому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. В даній справі - це ПАТ «НАСК «Оранта». При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В даній справі потерпілим є позивач.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Саме тому позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди, з чим погоджується і суд.

Таким чином, застосуванню підлягають норми матеріального права ст. ст. 1166, 1187, 1188, ЦК України.

В той же час, згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02.12.2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21).

Автомобіль Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 є фізично знищеним, що вбачається з матеріалів справи, та визнається сторонами спору.

Враховуючи викладене, помилковим є твердження позивача, що на його користь необхідно стягнути саме вартість автомобіля на час ДТП, а не різницю між вартістю цього автомобіля до та після ДТП, оскільки порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлено, що висновком № 1 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 09.02.2022 року не визначено вартість автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 після ДТП, а відповідач під час розгляду справи наполягав на застосуванні до спірних правовідносин ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частиною другою якої і передбачено порядок визначення шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу.

Суд вважає такі доводи слушними та такими, що підлягають до застосування до спірних правовідносин для правильного вирішення заявленого у справі спору.

При цьому твердження позивача про те, що вартість автомобіля після ДТП становить 5 000,00 грн. - сумі, за яку було здійснено відчуження автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 , судом оцінюються критично з точки зору того, що відомості про те, що зазначений автомобіль перед відчуженням було оглянуто експертом та надано висновок експертного дослідження, матеріали справи не містять.

За змістом ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України).

Встановлено, що позивач не подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості автомобіля після ДТП іншої, ніж та, за яку ним було його відчужено після ДТП.

При цьому, позивач залишив собі пошкоджений після ДТП автомобіль та у подальшому продав його залишки на користь іншої особи, що унеможливлює передачу залишків цього майна страховику або заподіювачу шкоди, відповідно, і відшкодування позивачу вартості зазначеного автомобіля на час (до) ДТП.

При цьому, задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, відчуженого ним, не можна визнати обґрунтованим.

Також суд враховує принцип добросовісності, який полягає у певному стандарті поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Особи, яка бере участь у справі, зобов`язана добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки.

Поведінка позивача щодо залишення собі залишків автомобіля і їхня реалізація, а також вимога про відшкодування йому повної вартості вказаного автомобіля за ціною станом на час ДТП не є добросовісними.

Тому, суд надходить до висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме сума різниці вартості автомобіля до та після ДТП, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків.

Вказані висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06.12.2021 року у справі № 757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20.10.2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20).

Отже, розмір збитків, завданих позивачу, має бути розрахований у розмірі, який дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження з вирахуванням вартості його залишків, оскільки позивач залишив автомобіль собі.

Висновком № 1 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку від 09.02.2022 року, на який посилався позивач при зверненні до суду, не було встановлено вартість залишків автомобіля після ДТП. Ринкова вартість дослідженого транспортного засобу в стані після пошкодження експертом не розраховувалась.

Відповідач, в свою чергу, в обґрунтування своїх доводів подав розрахунок ПАТ «НАС «Оранта» про виплату позивачу страхового відшкодування, яким вартість автомобіля до ДТП визначена у розмірі 263 556,00 грн., після ДТП - 58 256,78 грн., який позивачем не повертався страховій компанії при отримання страхового відшкодування на суму 130 000,00 грн.

Суд враховує, що саме на підставі вказаних розрахунків ПАТ «НАС «Оранта» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування, яким вартість автомобіля у пошкодженому стані визначено у розмірі 130 000,00 грн. та з цією сумою погодився позивач і її не заперечував при виплаті страхового відшкодування.

Клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи позивачем не заявлялись.

Тому, оскільки суд вважає, що твердження відповідача правомірно ґрунтуються на фізичному знищенні автомобіля позивача, що повинно було враховуватись експертом-товарознавцем при складанні висновку № 1, що і було здійснено страховою компанією при розрахунку суми відшкодування, яку позивач не оскаржував та погодився з нею у повному обсязі, прийнявши розрахунки страхової компанії, тому бере за основу зазначений розрахунок страхової компанії та зазначає, що ринкова вартість ТЗ на момент ДТП складала 263 556,00 грн., після ДТП - 58 256,78 грн., а різниця між ними є 205 299,22 грн., що і є матеріальною шкодою, завданою позивачеві, враховуючи, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 130 000,00 грн., то остаточна сума матеріальної шкоди становить 75 299,22 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відрахування з вказаної суми 5 000,00 грн. за продаж автомобіля з урахуванням наведеного вище є помилковим, адже задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, відчуженого ним, не можна визнати обґрунтованим.

Щодо стягнення витрат на лікування, то суд зазначає наступне

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Згідно полісу АТ/0992764 від 22.07.2021 року ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 200 000,00 грн.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що з такими вимогами позивач до ПАТ «НАСК «Оранта» не звертався.

Однак, вказані вимоги на суму 377,40 грн. позивачем заявлені до відповідача, на підтвердження чого надано довідку бригада 8/7 КНП КОР «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про те, що 27.12.2021 року о 23 год. 40 хв. ОСОБА_1 , тиск 135/95, надана допомога: огляд, рекомендації; скріншот листа непрацездатності з датою відкриття 28.12.2021 року, квитанцію на суму 377,40 грн. (а.с. 48-50).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши надані позивачем документи, суд вважає заявлений позивачем для відшкодування розмір витрат на лікування у сумі 377,40 грн. неналежним чином обґрунтованим і документально підтвердженим. Позивачем не надано медичних документів на підтвердження того, що всі без виключення придбані ним лікарські засоби та інші товари були призначені лікарями, повязані з ДТП, яке мало місце 27.12.2021 року, й до того ж відомості про те, що внаслідок останнього позивачу було завдано шкоди здоров`ю суду також не надано.

Тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про відшкодування вартості евакуації транспортного засобу у розмірі 1 300,00 грн, суд зазначає наступне.

На підтвердження вказаних позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи касовий чек від 15.01.2022 року ФОП ОСОБА_3 за послуги вантажного автомобільного транспорту (а.с. 47).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України про те, що позивачу ФОП ОСОБА_3 надав послуги (евакуатор) щодо перевезення автомобіля Volkswagen Jetta д.н.з. НОМЕР_1 на суму 1300, 00 грн., тому вимоги позивача щодо відшкодування витрат пов`язаних з евакуацією транспортного засобу визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають стягненню.

В частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий (фізична особа) зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. ст. 9 Закону № 1961-IV).

Тлумачення вказаних норм дає підстави для висновку, що у страховика виникає обов`язок відшкодувати моральну шкоду, передбачену ст. 261 Закону лише у разі проведення потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, на підставі поданої ним заяви, та у розмірі 5 % саме від такої страхової виплати, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю. У разі не проведення страховиком потерпілому страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, в такого страховика не виникає обв`язку щодо відшкодування моральної шкоди, передбаченої положеннями ст. 261 Закону.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 553/3281/14-ц (провадження № 61-13806св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі ст. 261 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (ст. 28 Закону № 1961-IV).

Потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений ст. 261 та п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-IV.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені ст. 23 Закону № 1961-IV».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 року у справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що:

«Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.10.2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що:

«під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, ч.1 ст. 1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме: особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди і серед інших, наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказаний висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17-ц.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим з чим позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають, як недоведені та необґрунтовані, а за обставинами даної справи, вимога позивача не відповідає вимогам розумності та справедливості та призводить до збагачення позивача, і не може вважатися помірним для відповідача, доказів зворотного позивачем не надано.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 752,99 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду у розмірі 75 299,22 грн. (сімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень 22 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 752,99 грн. (сімсот п`ятдесят дві гривні 99 копійок).

В задоволенні решти вимог -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя Н.О. Горбенко