Справа № 147/576/23
Провадження № 2-др/147/7/23
22 вересня 2023 року смт Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Натальчук О.А.,
із секретарем Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
До Тростянецького районного суду Вінницької області від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення аліментів та розподіл судових витрат, а саме витрат на правову допомогу в цивільній справі №147/576/23.
Заяву мотивовано тим, що Тростянецьким районним судом Вінницької області 20.09.2023 ухвалено рішення, яким задоволено первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей з батьком, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей з мамою та стягнення аліментів, відмовлено.
Сторони в судове засідання не з`явилися.
Представник ОСОБА_3 , адвокат Дудін Л.В., подав клопотання про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення без його участі.
Представник ОСОБА_1 , адвокат Зубань Я.О., просив питання про ухвалення додаткового рішення без його участі.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Дослідивши заву, матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Дане твердження також міститься в п.20Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що у травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.
22.05.2023 від відповідача надійшов зустрічний позов до ОСОБА_2 за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів.
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.09.2023 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей. Місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1073 грн. 60 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів, відмовлено.

Таким чином, встановлено, що суд під час ухвалення рішення у даній справі не вирішив питання щодо однієї із позовних вимог, а саме стягнення аліментів, які були заявлені ОСОБА_2 , хоча учасники справи висловлювали свої пояснення з приводу даного питання.

Тому наявні підстави щодо ухвалення додаткового рішення у справі.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , ,батьками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 08.01.2019, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрований батько дітей ОСОБА_2 .

Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У даній справі, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей дочки ОСОБА_7 та сина ОСОБА_8 .

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя.

Відповідно до ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Разом з тим, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 повністю утримує дітей, незважаючи на те, що старша донька сторін ОСОБА_7 ходить у школу в с.Капустяни і частково там проживає зі своєю рідною бабусею, матір`ю ОСОБА_2 , оскільки школи, де б дитина здобувала знання у с.Демидівка немає. І тому, з урахуванням інтересів дитини, захищаючи право її на навчання було вирішено, що дівчинка буде ходити саме в школу за місцем проживання в робочі дні ОСОБА_9 (бабусі), яка допомагає ОСОБА_2 її доглядати та виховувати.

Таким чином, право ОСОБА_2 на отримання аліментів на утримання спільних з ОСОБА_1 дітей підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача коштів на їх утримання (аліментів), враховуючи те, що рішенням суду від 20.09.2023 ухвалено визначити місце проживання неповнолітніх дітей з батьком.

ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожиткові мінімуми для різних категорій населення на 2023 рік в Україні встановлюються Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік", зокрема станом на 1 січня 2023 року на дітей віком до 6 років 2272,00 грн., віком від 6 до 18 років - 2833,00 грн.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та становить для дітей віком до 6 років 1136,00 грн., від 6 до 18 років 1416,50 грн.

З пояснень ОСОБА_1 та її представника вбачається, що вони заперечують проти стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 .

Разом з тим, в документів, які наявні в матеріалах справи встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштована , працює в ТОВ «СЕРВІС МЕНЕДЖМЕНТ ГРУП» з 06.06.2023. ІІ дохід за червень-серпень 2023 року становить 18407,30 грн. (сума до виплат).

Доказів про стан свого здоров`я ОСОБА_1 , про наявність у неї інших дітей чи осіб, які перебувають на її утриманні, не надала.

З огляду на викладене вище, враховуючи вимоги чинного законодавства та враховуючи обставини, на підставі яких суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей з батьком, суд вважає, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Варто зазначити, що згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.3 ст. 80 СК України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою 08.05.2023, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі, судом вирішено питання про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , тому підстави для розподілу витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн., які ОСОБА_1 понесла у зв`язку з розглядом даної справи, відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно відмовити в ухваленні додаткового рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 та її користь судових витрат, зокрема витрат на правову допомогу.

Разом з тим, згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З огляду на викладене необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 141, 247,263, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 08.05.2023 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

В задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Повний текст додаткового рішення виготовлено 22.09.2023.

Суддя О.А. Натальчук