Справа № 163/1108/23
Провадження № 2/163/182/23
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської сільської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання за нею права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй. До складу спадщини увійшла вищевказана земельна ділянка, яка ОСОБА_2 була передана у власність рішенням Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 27.12.1996 року № 8/1 у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року. Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, відсутні. Проте через відсутність реєстрації спадкової земельної ділянки у державних органах у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, тому реалізація її спадкових прав можлива лише в судовому порядку.

Рівненський сільський голова як представник відповідача подав відзив на позовну заяву. У ньому проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі. Таку свою позицію обґрунтував тим, що за життя спадкодавець ОСОБА_2 не зверталася у будь-яку проектну організацію, яка є розробником документації із землеустрою, тому процедуру щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки не розпочинала. Позивач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняла, так як фактично не вступила в управління та володіння спадковим майном. Спадкодавець проживала одна, позивач після її смерті земельні ділянки не обробляла, земельні податки не сплачувала, а будинок був знесений. Згідно свідоцтва на спадщину за заповітом серії НСТ № 778424 спадщина після смерті ОСОБА_2 складається лише з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності ТзОВ «Світанок». За таких обставин просив залишити позов без розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач в канцелярію суду подала заяву про підтримання заявлених позовних вимог та розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача про причини неявки в судове засідання не сповістив, хоча Рівненська сільська рада належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду, будь-яких заяв чи клопотань стосовно процедури розгляду справи чи неможливості її розгляду за відсутності представника відповідача не подала.

За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

За життя 22 серпня 1995 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гущанської сільської ради та зареєстрований в реєстрі під № 93, яким усе своє майно заповіла позивачу ОСОБА_4 .

Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справі договори) від 06 липня 2021 року стверджено, що цей заповіт є чинним.

У зв`язку з одруженням 27 жовтня 2003 року позивач змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Рівненської сільської ради від 01.07.2021 року № 501 спадкодавець ОСОБА_2 до дня смерті проживала одна по АДРЕСА_1 ; передбачених ст.1241 ЦК України спадкоємців немає; після її смерті залишилося таке спадкове майно:

- земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,03 га для ведення підсобного господарства, які надані безкоштовно у приватну власність згідно рішення Гущанської сільської ради № 8/1 від 27.12.1996 року;

- право на майновий пай, що перебуває у ТзОВ «Світанок» Любомльського району, згідно виданого Гущанською сільською радою 13.04.2000 року свідоцтва № 369;

- право на земельну частку (пай), яка перебуває в колишньому КСП «Світанок» Любомльського району Волинської області згідно виданого Любомльською райдержадміністрацією 12.03.1997 року сертифікату серії ВЛ № 0143963.

Із витягу з архівної копії рішення Гущанської сільської ради Любомльського району від 27 грудня 1996 року № 8/1 вбачається, що ОСОБА_3 безкоштовно передані у приватну власність відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року дві земельні ділянки: площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,03 га для ведення особистого підсобного господарства.

За заявою позивача від 06 липня 2021 року приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Волинської області Клекоцюк А.Д. заведена спадкова справа № 37/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Із наданої приватним нотаріусом копії спадкової справи № 37/2021 встановлено, що факт прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 нотаріусом перевірено по пред`явленому Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВП № 0143963, виданого Любомльською районною державною адміністрацією 12 березня 2021 року.

12 травня 2023 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ТзОВ «Світанок», та належало спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі Сертифікату серії ВП № 0143963.

Постановою від 12 травня 2023 року № 44/01-16 приватний нотаріус Клекоцюк А.Д. відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкові земельні ділянки площею 0,25 га та 0,03 га за вищевказаним рішенням Гущанської сільської ради через відсутність на них правовстановлюючих документів.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16 січня 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, ураховуючи дату смерті ОСОБА_2 , до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення ЦК УРСР 1963 року.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У справі встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , спадщину прийняла фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном.

Факт прийняття позивачем спадщини у встановленому порядку був предметом перевірки приватного нотаріуса при заведенні спадкової справи і це доводиться дослідженою копією матеріалів спадкової справи, тому доводи відповідача щодо неприйняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_2 на увагу не заслуговують.

Також належить зазначити, що згідно із пунктом 111 глави 3 розділу ІІІ чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року N 18/5, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Аналогічні положення закріплені у нині діючому Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України (п.3.14 глава 10 розділ ІІ).

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 прийняла спадщину не лише в частині права на земельну частку (пай), а усе належне спадкодавцю майно та майнові права.

Як встановлено у справі за життя спадкодавцю ОСОБА_2 безкоштовно були передані у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 зроблено висновок, що «особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця».

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц зроблено висновок, що «у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Отже, особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

У зв`язку із цим твердження відповідача про те, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не розпочала процедури оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки правового значення у спірних правовідносинах не мають. Адже, предметом цього позову є визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки та реєстрації права власності згідно із вимогами чинного законодавства, приватизація якої була розпочата прийнятим 27 грудня 1996 року Гущанською сільською радою Любомльського району рішенням № 8/1, проте не завершена за життя спадкодавця ОСОБА_2 . При цьому, указане рішення сільської ради не скасовувалось, не визнавалось недійсним і на даний час є чинним, а відтак визначене у ньому майнове право входить до складу спадщини після смерті його володільця.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , то вважається, що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю за життя.

Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку спадкодавець розпочала за життя у встановленому законом порядку та не завершила у зв`язку зі смертю.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

Свої спадкові права позивач намагалась реалізувати у встановленому порядку, однак враховуючи законність підстав відмови нотаріусом у видачі їй свідоцтва про право на спадщину захист цього права можливий лише в судовому порядку.

Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини, відповідні їм правовідносини і наведені положення чинного законодавства, суд з викладених вище підстав та мотивів вважає заявлені позовні вимоги доведеними, обґрунтованими і законними, через що позов підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на земельну ділянку площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка згідно з рішенням Гущанської сільської ради Любомльського району Волинської області від 27 грудня 1996 року № 8/1 була безкоштовно передана у приватну власність ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Рівненська сільська рада; місце знаходження - вулиця Шкільна 2, село Рівне Ковельського району Волинської області; код ЄДРПОУ - 04332621.

Головуючий : суддя О.С.Павлусь