Постанова

Іменем України

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 155/159/20

провадження № 61-4391св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Городище»,

відповідачі: фермерське господарство «ДД-Агро», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «ДД-Агро» на рішення Горохівського районного суду Волинської області, у складі судді Адамчук Г. М., від 25 жовтня

2021 року, постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю., від 03 лютого 2022 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду від 18 лютого

2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Городище» (далі - ТОВ «Городище») звернулось до суду з позовом до фермерське господарство «ДД-Агро» (далі - ФГ «ДД-Агро»), ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 27 березня 2009 року між

ТОВ «Городище» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди належної останній земельної ділянки, площею 2,4347 га, кадастровий номер: :01:001:1307, що розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області, строком на 10 років.

04 вересня 2009 року договір було зареєстровано у Горохівському реєстраційному офісі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», а отже його дія мала закінчитися 04 вересня 2019 року. ТОВ «Городище», отримавши земельну ділянку в оренду, використовує її за цільовим призначенням та у відповідності з умовами укладеного договору.

Маючи намір скористатись своїм переважним правом на поновлення вказаного договору оренди земельної ділянки, у строки передбачені законом, ТОВ «Городище» направило ОСОБА_1 відповідне повідомлення, долучивши до нього примірник додаткової угоди.

ОСОБА_1 не підписала надіслану їй додаткову угоду до договору оренди землі та не надала позивачу, у встановлений законом строк, свої заперечення щодо укладення додаткової угоди, а тому товариство, сплативши орендодавцю орендну плату за 2019 рік, продовжило користуватися земельною ділянкою відповідача.

Однак 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 уклала з ФГ «ДД-Агро» договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 10 років, право оренди за яким 14 січня 2020 року було зареєстровано у відповідному реєстрі.

ТОВ «Городище» вважало, що зазначеними діями відповідачів було порушено переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі та посилаючись на викладене, просило суд:

- визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі

від 27 березня 2009 року про поновлення укладеного між ТОВ «Городище» та ОСОБА_1 договору оренди землі, загальною площею 2,4347 га, кадастровий номер :01:001:1307, яка розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області, у запропонованій позивачем редакції;

- визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ДД-Агро» щодо земельної ділянки, площею 2,4347 га, кадастровий номер :01:001:1307,розташованої на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року, позов ТОВ «Городище» задоволено.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди землі

від 27 березня 2009 року про поновлення, укладеного між ТОВ «Городище» та ОСОБА_1 , договору оренди землі, площею 2,4347 га, кадастровий номер :01:001:1307, яка розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області у запропонованій позивачем редакції.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «ДД-Агро» щодо земельної ділянки, площею 2,4347 га, кадастровий номер :01:001:1307, яка розташована на території Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області.

Додатковою постановою Волинського апеляційного суду від 18 лютого

2022 року стягнуто з ФГ «ДД-Агро» на користь ТОВ «Городище» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що переважне право позивача на поновлення договору оренди землі було порушено відповідачами, а отже підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Ухвалюючи додаткову постанову, колегія суддів врахувала складність справи, витрачений адвокатом час та обсяг наданих ним послуг під час слухання справи у суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ФГ «ДД-Агро», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 травня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ФГ «ДД-Агро» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року, постанову Волинського апеляційного суду

від 03 лютого 2022 року та додаткову постанову цього ж суду від 18 лютого 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 12 липня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали із міського суду.

У липні 2022 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17,

від 22 вересня 2020 року у справі № 313/350/16, від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказує, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови наявності волевиявлення сторін, тоді як орендодавець заперечила проти поновлення договору оренди, про що направила відповідний лист орендарю.

Вважає, що орендар недотримався процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право.

Звертає увагу на суперечливу процесуальну поведінку ОСОБА_1 , яка в листі від 31 серпня 2019 року та відзиві на позовну заяву, вказувала про неотримання листа-повідомлення щодо поновлення договору оренди землі та проєктів додаткових угод. Натомість в подальшому ОСОБА_1 визнала позов ТОВ «Городище» і те, що вона отримала 01 серпня 2019 року лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктами додаткових угод.

Стверджує, що перед укладенням з ОСОБА_1 договору оренди

ФГ «ДД-Агро» дослідило всі надані орендодавцем документи та пересвідчилось в тому, що укладення правочину не буде суперечити закону і порушувати будь-чиїх прав, в тому числі прав ТОВ «Городище».

Вважає, що ФГ «ДД-Агро» як добросовісний, розумний і обачний учасник цивільного обороту не повинен нести несприятливі наслідки недобросовісної поведінки інших осіб, зокрема ОСОБА_1 , яка уклала договір оренди з новим орендарем та заперечувала проти позову

ТОВ «Городище», а потім під час судового розгляду справи змінила свою позицію, визнавши позов ТОВ «Городище».

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У серпні 2022 року ТОВ «Городище» та ОСОБА_1 подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду, просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

ТОВ «Городище» вказує на відсутність підстав для касаційного оскарження. Зазначає, що фактичні обставини справи відрізняються від справ, на висновки Верховного суду у яких посилається заявник в касаційній скарзі.

Вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили обставини справи щодо дотримання ТОВ «Городище» процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право оренди.

Наголошує на тому, що спірною земельною ділянкою як користувалось так і продовжує користуватись ТОВ «Городище», сплачуючи за це орендну плату.

ОСОБА_1 зазначає, що не готувала та не погоджувала лист про відмову від продовження договору оренди і відзив на позовну заяву, а крім того не передавала свою земельну ділянку в оренду ФГ «ДД-Агро» та не має наміру припиняти орендні правовідносини з ТОВ «Городище».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно договору оренди землі від 27 березня 2009 року ОСОБА_1 надала, а ТОВ «Городище» прийняло в строкове, платне користування на

10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Вільхівської сільської ради,

площею 2,43 га.

Відповідно до пункту 8 зазначеного договору оренди землі після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

04 вересня 2009 року договір оренди землі був зареєстрований у Горохівському реєстраційному офісі Волинської регіональної філії

ДП «Центр ДЗК».

Маючи намір продовжити дію договору оренди землі на новий строк,

ТОВ «Городище» відправило ОСОБА_1 лист-повідомлення

від 01 серпня 2019 року про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди у 3-х примірниках. Вказаний лист ОСОБА_1 був отриманий 01 серпня 2019 року.

31 серпня 2019 року від імені ОСОБА_1 складено лист

ТОВ «Городище», в якому орендодавець заперечує проти укладення (продовження) з ним договору оренди землі.

02 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ФГ «ДД-Агро» укладено договір оренди землі № 10/19, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, загальною площею 2,4347 га, кадастровий номер :01:001:1307. Строк дії договору 10 років.

Відповідно до інформаційної довідки від 23 січня 2020 року № 197401672 державний реєстратор Горохівської районної державної адміністрації, Волинської області 14 січня 2020 року провів державну реєстрацію права оренди за договором від 02 грудня 2019 року № 10/19 між ОСОБА_1 та ФГ «ДД-Агро».

ТОВ «Городище» продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 , проводить нарахування і виплату останній орендної плати.

ОСОБА_1 в суді першої інстанції визнала позов та вказала, що не заперечує щодо продовження орендних відносин із ТОВ «Городище», підтвердивши вказану позицію під час апеляційного перегляду справи.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно з частинами шостою-восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (частина десята статті 33 зазначеного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею 33 Закону України «Про оренду землі» визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря як більш уразливої сторони в цих правовідносинах від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого

повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище

умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме - частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цієї статті необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 підтримала свої висновки, викладені у постановах

від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18, від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18 щодо обов`язку орендаря у строки, визначені законом, повідомити про поновлення договору оренди, щодо загального та спеціального правила продовження оренди землі (частини п`ята, шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»), щодо мовчазної згоди з обов`язковим оформленням договірних відносин шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі відмови орендодавця від цього - у судовому порядку.

У розглядуваній справі суди встановили, що ТОВ «Городище» 01 серпня

2019 року, звернулось до ОСОБА_1 із листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі, яким повідомило про своє бажання скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (поновити договір оренди землі), до якого додало підписаний орендарем проєкт додаткової угоди до вказаного договору.

Вказаний лист був отриманий ОСОБА_1 01 серпня 2019 року.

Таким чином, ТОВ «Городище» дотримано положення частини другої

статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо необхідності надіслання листа-повідомлення з проєктом додаткової угоди для поновлення договору оренди землі.

При цьомуТОВ «Городище» і надалі продовжує користуватись спірною земельною ділянкою, здійснює нарахування і виплату ОСОБА_1 орендної плати.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 визнала позов та не заперечувала щодо продовження орендних відносин із ТОВ «Городище».

Відповідно до пунктів 16, 21 договору оренди землі від 02 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «ДД-Агро», земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарських продуктів. Передача земельної ділянки орендарю здійснюється у день після державної реєстрації права оренди за актом її приймання-передачі.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо фактичної передачі спірної земельної ділянки у користування ФГ «ДД-Агро» та її використання фермерським господарством за цільовим призначенням.

ОСОБА_1 стверджувала, що з приводу можливої підробки документів при оформленні від її імені договору із ФГ «ДД-Агро» оренди земельної ділянки звернулась до правоохоронних органів, які проводять відповідне розслідування.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За наведених обставин, процесуальна поведінка ОСОБА_1 не може бути підставою для відмови у захисті порушеного переважного права

ТОВ «Городище» на поновлення договору оренди.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

За встановлених обставин висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17,

від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17, від 05 червня 2019 року у справі № 709/433/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 313/350/16,

від 22 вересня 2020 року у справі № 159/5756/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Обґрунтування неправильного вирішення апеляційним судом питання про розподіл судових витрат касаційна скарга не містить.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та місять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411

ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «ДД-Агро» залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 25 жовтня 2021 року, постанову Волинського апеляційного суду від 03 лютого

2022 року та додаткову постанову Волинського апеляційного суду

від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян С. Ф. Хопта В. В. Шипович