№ 207/2678/23
№ 2/207/751/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бистрової Л.О.

при секретарі Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він на електронних торгах Державного підприємства «Сетам» придбав предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Примусова реалізація вищевказаного предмета іпотеки здійснювалась приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. в рамках виконавчого провадження за №61804668.

Право власності на вищезазначене нерухоме майно ним отримано на підставі акта проведення електронних торгів, згідно Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України «Про іпотеку» внаслідок купівлі цього об`єкту нерухомості на відкритому аукціоні (свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: реєстр № 1278, виданий 20.10.2020, видавник: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу).

Вищезазначеними нормативно-правовими актами, у свідоцтві про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, не передбачено зазначення будь-яких інших зобов`язань стосовно реалізованого предмета іпотеки між боржником у виконавчому провадженні та набувачем майна на прилюдних торгах, в тому числі й зобов`язання щодо комунальної заборгованості. Відповідно до п.п.3.3, 3.4 гл.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, свідоцтво про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки, видається нотаріусом на підставі копії акта про реалізацію предмета іпотеки, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником (заступником начальника) відповідного органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем. В акті про реалізацію предмета іпотеки мас бути зазначено:

що реалізація предмета іпотеки відбулась із дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку»;

назва організатора прилюдних торгів, дата і місце їх проведення;

стисла характеристика та місцезнаходження предмета іпотеки;

прізвище, ім`я, по батькові (назва юридичної особи), адреса покупця;

початкова ціна предмета іпотеки та ціна продажу;

сума коштів, внесена за придбане нерухоме майно;

прізвище, ім`я та по батькові (назва юридичної особи) боржника, його адреса;

відомості про документ, що посвідчував право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

Після оформлення ним право власності та отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна, попередньою власницею - ОСОБА_3 було відмолено йому у доступі до квартири, у зв`язку з чим, він вимушений був звернутися до Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська з позовною заявою про зобов`язання ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ним квартирою шляхом вселення його в квартиру АДРЕСА_1 (справа № 207/2778/20, провадження № 2/207/1428/20).

10.02.2021 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська задоволено позов та після набрання рішення законної сили, 23.03.2021 року виконавчий лист надіслано до Південного відділу державної виконавчої служби міста у Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Дніпро), де було відкрито виконавче провадження за №64932795, про вселення його до кв. АДРЕСА_1 .

14.04.2021 року державним виконавцем, за участю ОСОБА_3 здійснено примусове вселення його до вищевказаної квартири, про що складено відповідний акт державного виконавця та 15.04.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку він отримав 16.04.2021 року.

Таким чином, фактичний доступ до квартири він отримав 14.04.2021 року, у зв`язку з чим, до зазначеної дати він не міг бути споживачем будь-яких комунальних послуг в квартирі АДРЕСА_1 .

Станом на 01.05.2023 року по даній квартирі рахується заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 20881,07 грн. та послуги абонентського обслуговування у розмірі 981,60 грн., які надано АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» з жовтня 2020 року по березень 2023 року.

Однак, користувачем послуг у даній квартирі він став лише з 14.04.2021 року, тобто надавачом послуг за теплопостачання йому нарахована заборгованість попередніх користувачів квартири за послуги теплопостачання у розмірі 8121,59 грн. та послуги абонентського обслуговування у розмірі - 420,00 грн.

Таким чипом, йому як новому користувачу квартирою нарахована заборгованість попереднього користувача квартири, яку він повинен був сплатити для повного погашення заборгованості. В свідоцтві про придбання предмета іпотеки на прилюдних торгах не зазначався обов`язок погашення заборгованості за комунальні послуги попередніх власників квартири. Не покладено таких обов`язків на нього і жодним законом України. Наміру оплачувати чужі борги він не має.

При зверненні до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» з заявою про невизнання боргів попередніх власників, будь-якої відповіді не отримано.

Також, він неодноразово в телефонному режимі ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) звертався до АТ «Дніпровська теплоелектроцентралі»» стосовно виключення заборгованості попередніх власників, але відповідач наголошував на необхідності сплати заборгованості в повному обсязі.

Крім цього, відповідач звернувся з заявою до Баглійського районного суду про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та абонентського обслуговування, за якою видано судовий наказ від 21.03.2023 р. про стягнення з нього заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 20009,06 грн. та заборгованість за абонентське обслуговування у розмірі 911,40 грн.. Не погоджуючись цим, ним було подано заяву про скасування вищезазначеного судового наказу та ухвалою суду від 06.04.2023 року судовий наказ від 21.03.2023 скасовано (справа №207/1504/23).

Враховуючи вищевикладене, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Він не заперечує сплачувати заборгованість за отримані ним послуги.

До приймання квартири у своє фактичне користування, а саме до 14.04.2021 року він не був користувачем цієї квартири, а тому не був споживачем послуг, які надавало Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль». Він також не вчиняв правочинів щодо зобов`язання по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання переднього користувача квартири.

Таким чином, в особовому рахунку (абонентському номері споживача) за № НОМЕР_3 , який рахується за квартирою АДРЕСА_1 із суми заборгованості за послуги теплопостачання має бути виключена заборгованість попереднього користувача квартири, яка утворилась до 14.04.2021 року у сумі 8121,59 грн., а також заборгованість за послуги абонентського обслуговування у розмірі - 420,00 грн..

Просить, лише, виключити з рахунку зазначеному у договорі чужу заборгованість, оскільки це не позбавляє відповідача права звернутися до попереднього користувача (його спадкоємців у випадку його смерті) з вимогою про погашення спірної заборгованості.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву щодо розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Просив відмовити у задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстрованого в реєстрі за № 1278, виданого 20.10.2020 приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Прожуган М.А., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №228750458 від 20.10.2020 в яких зазначено, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка придбана ним за 160 590,00 грн. на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки.

Згідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження №64932795 від 15.04.2021 року, 14.04.2021 року заступником начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Астаповою О.В., за участю ОСОБА_3 здійснено примусове вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт.

Відповідно до Розрахунку суми боргу з початку його виникнення особового рахунку № НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено заборгованість за період з січня 2022 року по березень 2023 року за абонплату в сумі 911,40 грн. та за період з жовтня 2020 року по березень 2023 року за опалення в сумі 20009,06 грн..

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Як вбачається з Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 20.10.2020 року, згідно з яким позивач став власником спірної квартири, договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

У справі, яка розглядається судом, позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На нього не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 14 квітня 2021 року, тобто коли державним виконавцем, за участю ОСОБА_3 здійснено примусове вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт державного виконавця та 15.04.2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку ОСОБА_1 отримав 16.04.2021 року.

Таким чином діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі.

Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року.

Що стосується доводів представника відповідача, то останній не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не скористалася правом перевірки наявності заборгованості за комунальні послуги у попереднього власника, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав і що останній не надав доказів на підтвердження такого порушення, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах суд також виходить наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі № 201/1807/21від 14 вересня 2022 року.

Окрім цього Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_1 про зобов`язання до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» виключити з обліку по його особовому рахунку заборгованість попереднього власника квартири за період до 14 квітня 2021 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), а також у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження № 61-18079св21).

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що його права відповідачем порушено, оскільки відповідач Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» його позов не визнало, активно заперечувало проти задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

За таких обставин, суд встановивши, що позивач фактично набув у власність квартиру 14 квітня 2021 року, прийшов до висновку про те, що на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання надані попередньому власнику, що нараховані до 14 квітня 2021 року.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» () виключити із суми заборгованості ОСОБА_1 належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_2 (абонентський номер № НОМЕР_3 ) заборгованість попередніх споживачів, що виникла до 14 квітня 2021 року за послуги теплопостачання у розмірі 8121 гривень 59 копійок та послуги абонентського обслуговування у розмірі 420 гривень 00 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» судовий збір на користь держави в сумі 1073 гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О.Бистрова