Справа №643/5842/16-ц
Провадження № 2/638/262/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень просить; визначити місце проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації та фактичного проживання матері - в Португалії, за адресою: АДРЕСА_1; надати дозвіл на виготовлення проїзного документа неповнолітнього ОСОБА_4 , мешканця м. Харкова, для виїзду за кордон без згоди батька - ОСОБА_3 , мешканця м. Харкова; надати дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_4 за межі Державного кордону - в Португалію, у супроводі матері для тимчасового проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд його батька - ОСОБА_3 ; позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Подружні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не склались та спільне проживання між ними припинено. Малолітній ОСОБА_4 на даний час проживає разом з позивачем. 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб з громадянином Португалії - ОСОБА_2. Створивши нову родину, позивач діючи в інтересах сина, бажає щоб він проживав разом з ними за місцем реєстрації її нового чоловіка в Португалії. Позивач неодноразово зверталась до відповідача задля надання ним згоди на виїзд їх сина за кордон. Проте відповідач так і не надав своєї згоди. Позивач вважає, що умови проживання для їх спільного сина в Португалії є найкращими. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 неодноразово вчиняв проти їх сина розпутні дії, які кваліфіковано за ч. 2 ст. 156 КК України, з приводу чого, вона звернулась до правоохоронних органів та було розпочато кримінальне провадження Київським РВ ХМУ ШУМВС України в Харківській області № 0000314. Крім того, за період з 20.01.2014 відповідач проявляє себе з негативного боку, здійснюючи неодноразове намагання очорнити репутацію позивача, розповсюджуючи проти неї неправдиву інформацію, яка жодним чином не відповідає дійсності, з метою уникнути відповідальність за свою збоченість: за період з 2014 року відповідач не здійснив жодної спроби побачитись з сином. Таким чином, позивач вважає, що в інтересах дитини буде змінити місце проживання та проживати у щасливій родині, з сімейними цінностями, турботою та любов`ю один до одного. Також зазначає, що ОСОБА_4 відвідує поліклініку регулярно в її присутності. В гімназії де навчається останній за період з 10.03.2014 по 21.10.2015 батька ОСОБА_4 не бачили і він не спілкувався із класним керівником. Також позивач зазначає, що вона все своє життя присвячує сину, займається його вихованням і розвитком. За місцем її реєстрації вже створені гарні умови для проживання та навчання ОСОБА_4 . Враховуючи викладене, позивач була змушена звернути до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2016 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову - задоволено. Заборонено виїзд неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон - в Португалію, у супроводі біологічної матері, для тимчасового проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд батька ОСОБА_3 . Накладено заборону на виготовлення проїзного документа неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_3 . До набрання чинності рішенням по справі заборонено будь-яким особам у будь-якій формі вчиняти дії щодо вивезення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі м. Харкова - без згоди ОСОБА_3 як батька, та залишати дитину з будь-якими особами, зокрема біологічної матері його сина ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2016 року скасовано та постановлено нову. У задоволені заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації та проживання матері, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту дитини та перетинання кордону без згоди батька, про позбавлення батьківських прав - зупинено до розгляду цивільної справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення її батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2016 року скасовано. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації та проживання матері, надання дозволу на виготовлення проїзного документа неповнолітньої дитини та її виїзд за межі України без згоди батька, позбавлення батьківських прав направлено для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

18 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 за місцем проживання його батька ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ; викликати свідків; витребувати докази; визнати дії неправомірними; встановити юридичні факти; постановити окремі ухвали.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він та ОСОБА_1 мають спільну дитину - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час їх спільна дитини проживає разом з матір`ю. ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 не виконує свої батьківські обов`язки, ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями та вживає психотропні препарати. Також залишає дитину у небезпеці, систематично порушує законодавство України та не займається вихованням сина. Крім того, ОСОБА_1 не виконує рішення суду щодо встановлення графіку спілкування ОСОБА_3 з дитиною. Враховуючи інтереси дитини ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2016 року провадження по справі відкрито.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2017 року клопотання представника відповідача - ОСОБА_8 - задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільні справи №643/10293/16-ц за позовом ОСОБА_3 про забезпечення позову з цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківських прав та №643/5842/16-ц - за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання місця проживання дитини за місцем реєстрації та проживання матері, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту дитини та перетинання кордону без згоди батька.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року визначено підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської роди, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини - Київському районному суду міста Харкова.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року визначено підсудність цивільної справи № 643/5842/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа- Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар Ю.А., Стокалюк Н.Г., Ніколаєнко І.В., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини - Дзержинському районному суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2019 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Подус Г.С.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Подус Г.С. від 25 квітня 2019 року заяву про самовідвід головуючої судді Подус Г.С. - задоволено. Цивільну справу № 643/5842/19, провадження № 2/638/3225/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар Ю.А., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини - передано до канцелярії суду для повторного розподілу.

Розпорядженням керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2019 року №02-06/831 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2019 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Цвірюка Д.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Цвірюка Д.В. від 02 травня 2019 року задоволено самовідвід судді Цвірюка Д.В. Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар Ю.А., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини передати до цивільної канцелярії суду для визначення іншого головуючого судді у справі в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України з урахуванням Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 травня 2019 року №02-06/74 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2019 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Аркатову К.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Аркатової К.В. від 21 травня 2019 року самовідвід судді Аркатової К.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар Ю.А., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини - задоволено. Передано справу на розгляд іншому судді, який визначається у порядку, встановленому частиною третьої статті 11-1 ЦПК України.

Розпорядженням керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 травня 2019 року №02-06/89 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 травня 2019 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Грищенко О.Г.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І.О. від 27 травня 2019 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 душ ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, про визначення місця проживання дитини за місцем реєстрації та проживання матері, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту дитини та перетинання кордону без згоди батька; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та про позбавлення батьківських прав. Визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2020 року №02-06/831 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2020 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Штих Т.В.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В. від 09 вересня 2020 року заяву про самовідвід головуючої судді Штих Т.В. - задоволено. Цивільну справу № 643/5842/19, провадження № 2/638/3225/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар А.Ю., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини передано до канцелярії суду для повторного розподілу.

Розпорядженням керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2020 року №02-06/865 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Хайкіна В.М.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Хайкіна В.М. від 14 вересня 2020 року задоволено самовідвід судді Хайкіна В. М. Цивільну справу №643/5842/16-ц, провадження №2/638/11232/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , судді Московського районного суду м. Харкова Скотар Ю.А., третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини передано до цивільної канцелярії суду для визначення іншого головуючого судді у справі в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України з урахуванням Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради Суддів України від 02.04.2015 року №25.

Розпорядженням керівника апарату Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року №02-06/866 призначено повторний автоматичний розподіл справи №643/5842/16-ц.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 вересня 2020 року визначено головуючого суддю у вказаній справі - Рибальченко Л.М.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2021 року закрито провадження у цивільній справі 643/5842/16 в частині позовних вимог ОСОБА_3 до судді Московського районного суду м. Харкова Скотаря А.Ю. та судді Київського районного суду м. Харкова Николаєнко І.В. про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про дата, час та місце розгляду справи повідомлялась.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис у явочному листі від 23 травня 2023 року. До суду від ОСОБА_3 11 липня 2023 року надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку його участю у іншому судового засідання у Московському районному суді м. Харкова.

Суд розглянувши клопотання ОСОБА_3 від 11 липня 2023 року вважає причину його неявки у судове засідання неповажною виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні, яке відбулося 23 травня 2023 року за участю ОСОБА_3 , судом було погоджено наступну дату судового засідання з ОСОБА_3 , після чого останній розписався у явочному листі, про те, що він повідомлений про наступну дату судового засіданні, а саме 12 липня 2023 року.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами п. 5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Враховуючи вказані приписи та з урахуванням того, що сторони мали достатній час скористатися своїми правами, визначеними ЦПК України на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, суд з метою недопущення порушення прав сторін по справі та невиправданого затягування розгляду справи, вважає за можливе розглянути вказану справу за наявними у матеріалах справи доказами за відсутності сторін по справі.

Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлявся.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце повідомлялась.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2013 року вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від усіх його доходів але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.06.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2015 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї виданою Радою населеного пункту Марінья Гранде від 19 лютого 2016 року ОСОБА_1 проживає зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , населений пункт і округ Марінья Гранде .

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї від 08.11.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 . (а.с. 181, 1-том).

Згідно з копії листа Головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №13» від 22.10.2015 №912 ОСОБА_4 знаходиться на обліку у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №13». Згідно доповідної записки дільничного педіатра дитина знаходилася на прийомі 10.01.2015, 24.01.2015, 06.02.2015, 15.10.2015 у присутності матері.

Відповідно до листа директора Харківської гімназії №55 ХМР від 13.05.2016 № Г-5/2016 ОСОБА_3 навчається в Харківській гімназії № 55. Зі слів класного керівника ОСОБА_11 батько дитини, ОСОБА_3 з 10.03.2014 по 10.05.2016 року з класним керівником не спілкувався.

З довідки директора КДЮСШ №4 вбачається, що за період занять ОСОБА_4 в спортивній школі, зі слів тренера-викладача з шахів ОСОБА_10 , вихованням сина займається ОСОБА_1 а батько не має зв`язку з тренером, за 3 роки ні разу не з`явився в школі (а.с. 189, 1-том).

Щодо вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх сина, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з ним.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

В судовому засіданні, судом в присутності представника служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей ХМР була з`ясована думка дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу обставин справи, який пояснив, що живе з матір`ю, батька не бачив вже давно. Також зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батька батьківських прав відносно нього.

Управлінням служб у справах дітей було надано висновок від 24 березня 2017 року № 236 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначення місця проживання останнього, відповідно до якого Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вважає за доцільне визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1

Між тим, суд не може погодитися з вказаним висновком, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина - ОСОБА_3 , тобто підтверджували необхідність позбавлення відповідача батьківських прав згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Як вбачається з вказаного висновку, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року та рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 лютого 2014 року ОСОБА_3 визначено наступний порядок участі у вихованні дитини: 13:00 після закінчення дитиною навчання у школі кожної п`ятниці до 11:00 год. кожної неділі; на протязі 1,5 місяці поспіль у літній період відпочинку; надавати можливість відвідувати тренування дитини з батьком у басейні кожний понеділок відповідно графіку.

Таким чином, ОСОБА_3 з метою прийняття участі у вихованні та розвитку свого сина, звернутися до суду для визначення годин на побачення з сином, що на думку суду не може свідчити про умисне ухилення ОСОБА_3 від своїх батьківських обов`язків.

Крім того, ОСОБА_3 було долучено до матеріалів справи фотознімки їхнього з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відпочинку, що також свідчить про заінтересованість ОСОБА_3 у піклуванні про духовний і моральний розвиток дитини.

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Між тим суд, суд також звертає увагу, що доводи ОСОБА_3 щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 також не знайшли свого підтвердження у судовому розгляді, оскільки ОСОБА_3 не було надано жодного належного та допустимого доказу, які б дозволили суду зробили обґрунтований висновок про те, що наведені ОСОБА_3 за частиною першою статті 164 СК України підстави, передбачені для позбавлення відповідача батьківських прав, мали місце з боку ОСОБА_1 ..

Згідно з частиною ч 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1,3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Враховуючи викладене, проаналізувавши обставини справи, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини та її думку, яка не є абсолютною для суду, а також висновок органу опіки та піклування та інші обставини, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею та позовної вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вбачається, з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на час розгляду вказаної справи досяг чотирнадцятирічного віку у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України вправі сам визначити своє місце проживання з тим із батьків з ким має бажання.

Таким чином, суд відмовляє у вказаних позовних вимогах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проїзного документа для її неповнолітнього сина ОСОБА_3 для виїзду за кордон без згоди батька суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Особа, яка досягла шістнадцяти років, відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а до досягнення шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до частини другої пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 року № 1001, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

У разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців).

У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою.

Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в шлюбі не перебували, їх спільний син ОСОБА_4 проживав разом з матір`ю, тому діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство не вимагало надання окремої згоди на виготовлення проїзного документа для виїзду за кордон другого з батьків, які не знаходяться у шлюбі та дитина проживає з тим з батьків, який подав анкету-заяву на отримання паспорту. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проїзних документів дитині без згоди батька.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.п.1,2 п.35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою КМУ від від 7 травня 2014 р. № 152, зі змінами внесенеми 06.06.2023 заявник для оформлення паспорта для виїзду за кордон в Україні подає: 1) паспорт громадянина України (для особи, яка досягла 14-річного віку та проживає в Україні); 2) свідоцтво про народження (за наявності) або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (за наявності), або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави, - у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 14-річного віку. Якщо батьки або один із батьків такої особи на момент її народження були іноземцями або особами без громадянства, також подається довідка про реєстрацію особи громадянином України (у разі оформлення вперше паспорта для виїзду за кордон із застосуванням засобів Реєстру). При цьому згода іншого з батьків не вимагається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд її неповнолітнього сина ОСОБА_3 за межі державного кордону України - в Португалію, у супроводі матері для тимчасового проживання та навчання до досягнення ним повноліття без згоди та супроводу на такий виїзд його батька ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не зазначено конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, тому не можливо встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача в частині надання дозволу для виїзду за кордон слід відмовити.

Між тим, відповідно до абзацу 13 п.2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Таким чином, враховуючи положення зазначеної норми, позивачу ОСОБА_1 на даний час не потрібна згода другого з батьків для виїзду за межі України разом з сином.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 , викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, а саме: про виклик свідків, витребування доказів, визнання дій неправомірними, встановлення юридичних фактів, постановлення окремих ухвал, суд дійшов висновку про відмову в їх задовленні через їх безпідставність та необґрунтованість.

При цьому суд приймає до уваги, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи, що у задоволенні позвоних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, суд залишає сплачений останньою судовий збір за ОСОБА_1

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 вказаного Закону особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Оскільки ОСОБА_3 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору, у задоволенні його вимог відмовлено, то судові витрати відносяться за рахунок держави та розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту та виїзд дитини за межі України без згоди батька - відмовити.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківства, визначення місця проживання дитини - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_6 )

Третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55).

Третя особа: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 ).

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко