Справа №601/1985/23
Провадження № 2/601/534/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого Мочальської В.М.,

за участю секретаря Домінської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

У липні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Дзіковський М.Р., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 09 червня 2021 року між ним та відповідачем було укладено договір позики №Л090621-1 згідно якого ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в сумі 140 610 (сто сорок тисяч шістсот десять) гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27.25 гривень) на день укладення цього договору еквівалентно 5160 (п`ять тисяч сто шістдесят) доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк та згідно із визначеними цим договором умовами.

Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором, буде відповідати еквіваленту 5 160 (п`ять тисяч сто шістдесят) доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 09.06.2023.

В момент підписання договору позивач передав відповідачу позику грошову суму у розмірі 140 610 (сто сорок тисяч шістсот десять) гривень, що підтверджено розпискою від 09 червня 2021 року.

ОСОБА_2 зобов`язання виконав частково, а саме повернув грошові кошти у розмірі, що еквівалентний 1 318 доларів США.

З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 142 922 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривні 40 копійок, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США=37.20 гривень), що на день складання позову еквівалентно 3842 (три тисячі вісімсот сорок два) долари США.

В судове засідання позивач та його представник - адвокат Дзіковський М.Р. не з`явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

27 липня 2023 року від представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 28 липня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. про забезпечення позову. Накладено арешт на нерухоме майно відповідача.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 липня 2023 року прийнято до розгляду дану цивільну справу та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2023 року виправлено описку в ухвалі Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 липня 2023 року.

23 серпня 2023 року від представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 15 серпня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. задоволено.

22 серпня 2023 року від представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

28 вересня 2023 року від представника позивача адвоката Дзіковського М.Р. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримують з підстав, наведених у ньому, просять позов задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приймаючи до уваги предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача та його представника, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце, день і час судового засідання, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У судовому засіданні установлено, що 09 червня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики №Л090621-1 згідно якого ОСОБА_2 позичив у нього грошові кошти в сумі 140 610 (сто сорок тисяч шістсот десять) гривень, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27.25 гривень) на день укладення цього договору еквівалентно 5160 (п`ять тисяч сто шістдесят) доларів США, в свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику у визначений цим договором строк та згідно із визначеними цим договором умовами.

Сторони домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором, буде відповідати еквіваленту 5 160 (п`ять тисяч сто шістдесят) доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПриватБанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 09.06.2023.

В момент підписання договору позивач передав відповідачу позику грошову суму у розмірі 140 610 (сто сорок тисяч шістсот десять) гривень, що підтверджено розпискою від 09 червня 2021 року.

Боржник ОСОБА_2 зобов`язання виконав частково, а саме повернув грошові кошти у розмірі, що еквівалентний 1 318 доларів США.

Оцінка суду.

Проаналізувавши доводи позивача, викладені в позові, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей1046,1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19).

Згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 545 ЦК України містить положення про підтвердження виконання зобов`язання, яке має бути здійснене шляхом видачі кредитором боржникові на вимогу останнього розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Так, згідно із статтею 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 753/22661/14 (провадження № 61-10263св19), від 11 червня 2020 року у справі № 753/20532/14-ц (провадження № 61-46033св18), від 17 лютого 2021 року у справі № 233/4822/18 (провадження № 61-20667св19), від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 266/5745/18 (провадження № 61-7017св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 640/9165/19 (провадження № 61-14705св20), від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21), від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16 (провадження № 61-258св21) викладено такі правові висновки щодо застосування статті 545 ЦК України: у частині другій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Згідно з положенням статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 12 і статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що оригінал розписки від 09 червня 2021 року знаходиться у позивача, що з урахуванням положень статті 545 ЦК України свідчить про те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано, доказів протиправності її знаходження у останнього відповідач не надав.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З врахуванням вищезазначеного з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму боргу за договором позики №Л090621-1 від 09.06.2021 в розмірі 142 922 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривень 40 (сорок) копійок.

Розподіл судових витрат.

Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. При цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 1429 (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки.

Позивач також просить компенсувати йому судові витрати на правову допомогу в сумі 57 168,96 гривень.

Так, у відповідності з п.п. 47-48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивачем до справи долучено:

- договір-доручення № 04-2021 про надання правової (правничої) допомоги від 14.05.2021 та додаткова угода про внесення змін до договору-доручення про надання правової (правничої) допомоги з якого вбачається, що даний договір укладено між позивачем ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Бачинський та партнери». Розмір винагороди (гонорару за надання правової допомоги становить 40% від суми основної заборгованості;

- ордер про надання правничої (правової) допомоги на ім`я адвоката Дзіковського М.Р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Разом з тим, згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору.

У постанові Верховного Суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до висновку, що на виконання умов договору здійснено розрахунок суми гонорару (вартості послуг) за надану правничу допомогу від 14.05.2021 на суму 57168,96 грн., види робіт, зазначені адвокатом, мають обґрунтовану вартість, з огляду на складність справи, яка відноситься до малозначної, та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), відсутності будь-яких клопотань відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу заявленим позивачем, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 83, 259, 263-265, 268, 272, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики №Л090621-1 від 09.06.2021 в розмірі 142 922 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот двадцять дві) гривень 40 (сорок) копійок, 1429 (одну тисячу чотириста двадцять дев`ять) гривень 22 (двадцять дві) копійки сплаченого судового збору, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 57 168 (п`ятдесят сім тисяч сто шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Кременецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказане рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Дзіковський Максим Романович, місце знаходження вул. Здоров`я, 16 м. Львів, 79013.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання с. Мала Горянка Кременецького району Тернопільської області, 47054, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 28.09.2023.

Головуючий