Провадження №2/522/4997/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

До суду 08.06.2023 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. за яким просила шлюб, зареєстрований 22.09.2019 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між нею та відповідачем, актовий запис №1818 розірвати, визначити місце проживання неповнолітніх дітей за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25% з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.12.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . За умови, якщо відповідач не буде працювати і не матиме інших доходів, стягнути аліменти, виходячи з середньої заробітної плати відповідача, але не менше ніж 60% прожиткового мінімуму щомісяця. Збір, який підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, позивачка просила стягнути з відповідача.

Матеріали отримано суддею 09.06.2023 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь №107089 від 09.06.2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований з 21.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ухвалою суду від 12.06.2023 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову. Недоліки позову були усунуті 20.06.2023 року.

Зазначену заяву про усунення недоліків суддя отримала 21.06.2023 року.

Ухвалою суду від 23.06.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 24.07.2023 року.

У судове засідання призначене на 24.07.2023 року ОСОБА_1 не з`явилася, 20.07.2023 року представник позивачки адвокат Чокля Є.Ю. надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, на примирення не згода, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивачки за наявними матеріалами справи.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, 18.07.2023 року через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, наполягав на їх задоволенні, на примирення не згодний, справу просив розглядати за його відсутністю.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08.09.2023 року та залучено до участі у справі за вимогою про визначення місця проживання дітей у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Залишено на розгляді позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

08.09.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Чокля Є.Ю. надала суду клопотання, яким просила суд прийняти суд позовну заяву в новій редакції, в якій просила шлюб, зареєстрований 22.09.2019 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між нею та відповідачем, актовий запис №1818 розірвати, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.12.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . За умови, якщо відповідач не буде працювати і не матиме інших доходів, стягнути аліменти, виходячи з середньої заробітної плати відповідача, але не менше ніж 60% прожиткового мінімуму щомісяця.

У підготовче засідання призначене на 08.09.2023 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивачки адвокат Чокля Є.Ю. через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивачки.

ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився, 08.09.2023 року через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що згоден на розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюбні стосунки припинені з березня 2022 року. Також згоден на стягнення аліментів в розмірі 30% на двох дітей, та в подальшому 20% від доходів. Інші позовні вимоги не визнав.

Згідноч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 18.09.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.09.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Приморському районному у м.Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №1818, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від спільного шлюбу у сторін є малолітні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 28.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №13184, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20.09.2019 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис №4356 (а.с.9, 10).

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Сторони проживають окремо, з березня 2022 року не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідач згоден з позовними вимогами про розірвання шлюбу, про що є відповідна заява.

На даний час малолітні діти проживають разом з матір`ю - ОСОБА_1 ..

Таким чином, примирення між позивачкою та відповідачем неможливе, спорів про поділ майна та місце проживання дітей між сторонами на час розгляду даної справи не існує.

Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе.

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що малолітні діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з позивачкою тобто їх матір`ю, ОСОБА_1 , та відповідно перебувають на її утриманні.

На теперішній час відповідач разом з сім`єю не проживає, через обставини, які склалися на території України, хоча відповідач і надає у добровільному порядку кошти на потреби сім`ї, в тому числі на дітей, позивачка вважає за необхідне встановити суму сплати аліментів за рішенням суду.

У зв`язку з цим, позивачка звернулася до суду з позовом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.12.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . За умови, якщо відповідач не буде працювати і не матиме інших доходів, просила стягнути з нього аліменти, виходячи з середньої заробітної плати відповідача, але не менше ніж 60% прожиткового мінімуму щомісяця.

ОСОБА_2 було надано суду заяву, в якій останній визнав вимоги щодо стягнення аліментів в розмірі 30% на двох дітей, та в подальшому 20% на одну дитину від доходів. Інші позовні вимоги не визнав.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дітей, відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, проте позивачка вважає за необхідне у судовому порядку встановити розмір аліментів, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду.

Крім того, суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштований суду не надано.

Відповідач вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.12.2033 року і до досягнення дитиною повноліття визнав, в іншій частині просив відмовити.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дітей, не порушить прав сторін.

Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Із урахуванням викладеного, оцінивши належні докази, з урахуванням згоди відповідача, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 05.12.2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовних вимог, а саме, умови якщо відповідач не буде працювати і не матиме інших доходів, просила стягнути з нього аліменти, виходячи з середньої заробітної плати відповідача, але не менше ніж 60% прожиткового мінімуму щомісяця, суд відмовляє, оскільки зазначене не передбачене законом. Суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

У зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 08.06.2023 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.1-12, 13, 76-80, 81, 89, 210, ст.197, ч.4 ст.200, 247, 258, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України; ст.ст.104, 105, 110, 112, 113, 150, 180, 182, 184 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 22.09.2016 року Приморським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №1818, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 - розірвати.

Відповідно ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України, копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 30% з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 08 червня 2023 року, і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, а потім, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 20% від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2033 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

В іншій1 частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 18.09.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.