Справа № 635/1811/23
Провадження № 2/635/578/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Савченко В.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Нелюба Сергій Анатолійович,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в який просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 42131,80 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 04 грудня 2022 року об 11.00 год., керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 на 23 км автошляху Харків-Вовчанськ здійснив поворот поза перехрестям та не надав дорогу автомобілю ВАЗ 21112-125-51 державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, а власник вказаного автомобіля ОСОБА_1 зазнав матеріальні збитки. Згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 19.01.2023 року у справі № 635/1657/22 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 . Згідно Звіту №128/2022 від 16.01.2023, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , матеріальний збиток, завданий ОСОБА_1 складає 42131,80грн. На думку позивача, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2023 провадження у справі відкрито, суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.04.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Крім того, просив долучити до матеріалів справи лист Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 30.06.2023 №09-02-22/4895.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив долучити до матеріалів справи копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №207420210.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до постанови Харківського районного суду Харківської області від 19 січня 2023 р. по справі №635/1657/22 ОСОБА_2 , 04 грудня 2022 року об 11.00 год., керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 на 23 км автошляху Харків-Вовчанськ здійснив поворот поза перехрестям та не надав дорогу автомобілю, який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, а власник зазнав матеріальні збитки. Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ №034483 від 04 грудня 2022 р. потерпілим є ОСОБА_1 .

Суду надано звіт №128/2022, складений ФОП ОСОБА_3 , про оцінку автомобіля Ваз 21112-125-51, д.н.з. НОМЕР_2 , складений 16.01.2023, за яким матеріальний збиток, завданий ОСОБА_1 , який є власником транспортного засобу ВАЗ 21112-125-51, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 42131,80 грн.

Відповідно до полісу №207420210 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПАТ НАСК «Оранта», за шкоду, заподіяну майну на суму 130000 грн.

Відповідно до листа від 30.06.2023 вих.№09-02-22/4895, ПАТ НАСК «Оранта», ОСОБА_1 відмовлено у відшкодуванні шкоди за подією 04.12.2022, у зв`язку тим, що автомобіль ВАЗ 21111, д.н.з. НОМЕР_2 , було відремонтовано.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 04 грудня 2022 року об 11.00 год., керуючи автомобілем марки Volkswagen Passat державний номерний знак НОМЕР_1 на 23 км автошляху Харків-Вовчанськ здійснив поворот поза перехрестям та не надав дорогу автомобілю ВАЗ 21112-125-51 державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження, а власник вказаного автомобіля ОСОБА_1 зазнав матеріальні збитки.

Викладені обставини встановлені постановою суду.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

На час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 мав чинний поліс №207420210 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПАТ НАСК «Оранта», за шкоду, заподіяну майну на суму 130000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися, зокрема, зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкодита відомості (за наявності), що її підтверджують.

Звернувшись до ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачу відмовлено в проведенні розрахунку збитку, а також відшкодуванні за подією 04.12.2022, на підставі п.37.1.3 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003, оскільки транспортний засіб на момент технічного огляду відновлено.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, в якій Верховний Суд відступив від правового висновку, зазначеного у постанові Верховного суду України від 23.12.2015 року у справі №6-2587цс15, де було зазначено, що страховик при подачі суброгаційного позову має право на власний розсуд визначити до кого заявити свої вимоги - до винуватця або до страховика його цивільно-правової відповідальності, суд касаційної інстанції прийшов до наступних висновків:

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Що стосується самого винуватця, то Верховний Суд зазначив наступне: «Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)» (п. 71 Постанови).

Проте, в даному випадку, як зазначалося позивачем, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню, перебуває у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

На думку суду, відмова ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачеві у виплаті страхового відшкодування не є підставою для покладення обов`язку з відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної події на відповідача, і не є перешкодою для звернення позивача з відповідними позовними вимогами саме до страхової компанії.

З урахуванням наведених правових висновків Верховного Суду суд вважає, що позов подано до неналежного позивача.

Виходячи з наведеного, надавши оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами спору, суд враховує, що між відповідачем та ПАТ НАСК «ОРАНТА» укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений у виді Полісу №207420210, який був чинним на дату виникнення страхового випадку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (Відповідача), який уклав відповідний договір страхування і сплатив передбачений страховий платіж, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Така правова позиція наведена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня року у справі N 755/18006/15-ц; постанові КЦС у складі Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 712/7242/16-ц, від 17 липня 2019 року у справі N 641/5883/16-ц.

Відповідно ч. 2 ст. 48 Цивільного процесуального кодексу України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Тлумачення змісту статті 51 Цивільного процесуального кодексу України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 Цивільного процесуального кодексу України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.

Виходячи з наведеного, законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом, за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки пред`явлений до неналежного відповідача.

У відповідності до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 22.09.2023.

Суддя Д.М. Савченко