СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7747/23

пр. № 2/759/3065/23

26 вересня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 01.05.2023 року звернулась до суду із зазначеним позовом про стягнення ОСОБА_2 суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 25 594,35 грн, судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрат на правничу допомгу у розмірі 11 917,50 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 квітня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №759/499/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 338,66 грн. та судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

09 липня 2018 року Святошинським районнимсудом м. Києва було винесено ухвалу по справі №759/499/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, якою змінено стягувача по цивільній справі з ПАТ "СК"ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 .

На виконання вищевказаного рішення судом видано виконавчий лист №759/499/16-ц від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 338,66 грн., судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

16.08.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6653353 за виконавчим листом №759/499/16-ц від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 33,66 грн., та судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

22 червня 2020 року Київським апеляційним судом було винесено Постанову по справі №759/16893/19 про стягнення з ОСОБА_2 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрат на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

На виконання вищевказаного рішення судом видано виконавчий лист №759/16893/19 від 21.07.2020 року про стягненнгя з ОСОБА_2 , 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрати на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

07.09.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №759/16893/19 від 21.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 - 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрати на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

З дати винесення Святошинським районним судом м. Києва рішення по справі №759/499/16-ц, та Київським апеляційним судом постанови по справі №759/16993/19, відповідач не виконував судові рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованість, тобто на 28.04.2023 року борги відповідачем не оплачені. Тобто, позивачу, завдані збитки не були компенсовані.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с.36).

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 37).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.38).

Відповідач відзиву на позовну заяву не надіслав, клопотання про розгляд справи в загальному порядку не надходило.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, що 25 квітня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі №759/499/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 338,66 грн. та судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

09 липня 2018 року Святошинським районнимсудом м. Києва було винесено ухвалу по справі №759/499/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, якою змінити стягувача по цивільній справі з ПАТ "СК"ВУСО" на ФОП ОСОБА_1 .

На виконання вищевказаного рішення судом видано виконавчий лист №759/499/16-ц від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 338,66 грн., судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

16.08.2021 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №6653353 за виконавчим листом №759/499/16-ц від 30.05.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 18 33,66 грн., та судові витрати в загальній сумі 1 378,00 грн., а всього 19 716,66 грн.

22 червня 2020 року Київським апеляційним судом було винесено Постанову по справі №759/16893/19 про стягнення з ОСОБА_2 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрат на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

На виконання вищевказаного рішення судом видано виконавчий лист №759/16893/19 від 21.07.2020 року про стягненнгя з ОСОБА_2 , 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрати на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

07.09.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корецькою І.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №759/16893/19 від 21.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 - 3% річних у розмірі - 1 773,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 8 274,81 грн., судовий збір 1 921,00 грн., 12 870,70 грн., витрати на професійну правничу допомогу, а всього 24 839,51 грн.

З дати винесення Святошинським районним судом м. Києва рішення по справі №759/499/16-ц, та Київським апеляційним судом постанови по справі №759/16993/19, відповідач не виконував судові рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованість, тобто на 28.04.2023 року боргивідповідачем не оплачені. Тобто, позивачу завдані збитки не були компенсовані.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторові від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (статті 519, 612, 625 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 611, 612 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду 16.01.2019 р. у справі №373/2054/16-ц встановлено наступне «У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до правового висновку постанови Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 3-11гс10, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 травня 2018 р у справі № 14-16цс18 (№ 686/21962/15-ц).

За таких обставин, обґрунтованими є доводи позову щодо періоду нарахування 3 % річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, з огляду на той факт, що рішення суду не виконанні, то три проценти річних та інфляційні витрати були розраховані за перід з 26 квітня 2020 року по 27 квітня 2023 року.

Згідно доданого розрахунку до позовної заяви загальна сума 3% річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає - 4 014,88 грн., а загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає - 21 579,47 грн. (а.с.25)

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач в особі представника просить стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 11 917 грн 50 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення позивач витрат на професійну правничу допомогу за наданні послуги до суду подано квитанція до прибудинкового касового ордеру від 25.04.2023 року № 3 на суму 11 917,50 грн.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.10.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що частина з наданих послуг не може бути віднесена до правничої допомоги, зокрема, формування пакету документів для подання до суду позовної заяви та додатків до неї, відправлення рекомендованим листом через засоби поштового зв`язку.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за немайновими вимогами, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті, відсутність судових засідань у цій справі; з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 6 000 грн 00 коп., що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак позовні вимоги в частині стягнення професійної правничої допомоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн грн 60 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачену позивачем суму судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»; 519, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 3% річних у розмірі 4 014,88 грн., та інфляційні витрати у розмірі 21 579,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір по справі у розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Ключник А.С.

Позивач: Фізична особа- підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).