ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5637/23 Справа № 234/2787/21 Суддя у 1-й інстанції - Романенко К.С. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д. Космачевської Т.В.

секретар Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав (суддя першої інстанції Романенко К.С.),

В С Т А Н О В И В:

1 березня 2021 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно дітей : доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 серпня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання двох малолітніх дітей, а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів доходу щомісяця, не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01.03.2021 року та до досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , які перераховувати на особисті рахунки дітей у відділені Державного ощадного банку України, а в подальшому в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на місяць та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , які перераховувати на її особистий рахунок, відкритий у відділені Державного ощадного банку України.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 15.03.2022 № 8/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

У серпні 2022 року відповідачка ОСОБА_1 через свого представника звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року залишено без задоволення.

На вказане заочне рішення відповідачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, вважає. що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права без з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що участь у справі не брала, належним чином повідомлена не була, ні судових повісток ні копії позовної заяви не отримувала, про розгляд справи відомо не було. За місцем реєстрації не проживає багато років, за місцем фактичного перебування (російська федерація), а також на електронну адресу відповідач процесуальних документів не отримувала.

Також наголошує на тому, що відповідачка не ухиляється та не самоусувається від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей. ОСОБА_1 направляла позивачу кошти до моменту ухвалення додаткового рішення Краматорським міським судом Донецької області від 13 серпня 2021 року.

Відповідачка спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, позивачка не надала доказів, того, що відповідачка умисно ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей.

Вказує на те, що висновок органу опіки та піклування Краматорської міської Ради 3 01-49/3165 від 23.06.2021 року є необґрунтованим та відсутні підстави для його врахування.

Судом першої інстанції не було вислухано думку дітей при вирішенні питання про позбавлення матері батьківських прав.

ОСОБА_2 просив заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили залишити заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 є рідною бабусею ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати записана ОСОБА_3 .

Син позивачки ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_1 мають спільних дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між ними був розірваний на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 14.08.2020 року (справа № 234/4632/20).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Згідно акту про проживання від 26.01.2021 року затверджений головою комітету мікрорайону № 5 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_7 разом з дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 мешкав з дітьми з 06.07.2019 року.

Позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, участі у вихованні дітей не бере, не спілкується з доньками, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток.

Так, згідно довідки № 18 від 23.02.2021 року, яка видана Краматорською загальноосвітньою школою І-Ш ступенів № 1 Управління освіти Краматорської міської ради, за час перебування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , їх мати ОСОБА_1 з класним керівником та вчителями, які навчають дітей стосунки не підтримувала, на батьківські збори жодного разу не з`являлася, телефоном з вчителями не зв`язувалася.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краматорської міської Ради № 01-49/3165 від 23.06.2021р., орган опіки та піклування дійшов висновку, що мати дітей свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання доньок, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться їх життям та здоров`ям, таким чином за доцільне позбавити її батьківських прав стосовно малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що проживає по сусідству з позивачкою, бачить, як бабуся піклується про дівчат, діти завжди гарно одягнути, ввічливі, бабуся забирає їх зі школи. Відповідачку вона не бачила з 2014 року, де вона перебуває їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду надала аналогічні пояснення та показала, що відповідачку не бачила з 2013 року.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 зазначено, що згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

У даній справі суд встановив, що відповідачка самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, проте даний висновок є хибним.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 , з листопада 2019 перебуває у російській федерації з метою заробітку, що підтвреджується долученими до апеляційної скарги копіями документів, а саме: повідомлення про реєстрацію в системі індивідуального (персоціфікованого) обліку від 07.02.2020 року, міграційна картка серії НОМЕР_5, видана ОСОБА_1 , що підтверджує її право перебувати у російській федерації к період з 12.11.2019 до 12.02.2020 року, мета візиту- робота, патент серії НОМЕР_3 від 19.12.2019 року, патент серії НОМЕР_4 від 30.09.2020 року. трудова книжка № НОМЕР_2 , заповнена у м. Москва від 10.02.2020 року, медична книжка № НОМЕР_2, договір добровільного медичного страхування від 31.08.2021 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачка за період 30.11.2020-21.02.2022 року направляла грошові кошти на карту ОСОБА_3 , що підтвреджується копіями квитанції (т.2 а.с.31-46).

До апеляційної скарги було долучено роздруківки з месенджерів, з яикх вбачається, що відповідачка, як і до ухвалення оскаржуваного рішення так і після спілкувалась зі своїми доньками та безпосередньо з ОСОБА_3 , про свої наміри позбавлення батьківських прав позивачка не повідомила відповідачку.

Встановивши ці обставини, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для позбавлення батьківських прав, оскільки наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що відповідачка не самоусувалась від виконання своїх обов`язків, а виїхала за кордон на заробітки для гідного забезпечення дітей, проте про даний факт позивачка суд першої інстанції не повідомила, що призвело до ухвалення рішення яке не відповідає нормам матеріального права та інтересам дітей та самої відповідачки.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_1 не бажає спілкуватися з доньками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та брати участь у їх вихованні, натомість встановлено, що між сторонами у справі існує конфлікт у відносинах.

Та обставина, що відповідачка з 15.07.2019 року залишила місце мешкання, не свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, що було підтвреджено матеріалами справи та не спростовано самою позивачкою.

Покладаючи в основу рішення про задоволення позову висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської Ради, суд не врахував, що вказаний висновок ґрунтується лише на поясненнях позивачки та наданої інформації Краматорською загальноосвітньою школою № 1, якй зводяться фактично до того, що мама не проживає разом з ними та не допомагає матеріально та не з`являється до навчального закладу.

Як зазначено вище, згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 СК України.

За змістом пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до частини першої статті 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що вирішення питання сімейних відносин заявника та позбавлення батьківських прав мало б ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Стаття 19 СК України встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За таких обставин колегія суддів не погоджується із висновком органу опіки та піклування, оскільки він невмотивований і суперечить інтересам дитини.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 164, 166, 171 СК України та дійшов помилкового висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку з чим заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 олку «Про судові рішення у справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Оскільки заочне рішення Краматорського суду Донецької області від 24 червня 2021 року підлягає скасуванню, а тому і додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 13 серпня 2021 року втрачає чинність.

Крім того, під час вирішення справи, апеляційний суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 06 травня 2020 року під час розгляду справи № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) від 09 листопада 2020 року під час розгляду справи № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20) в яких зазначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, підстави для позбавлення батьківських прав відсутні. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 2725,20 грн, що підтверджується квитанцією від 15.06.2023 року.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, про відмову у задоволенні позову, з позивачки на користь відповідачки слід стягнути кошти за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 червня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської Ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2725,20 гривень

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи