_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/575/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Остапчук О.Є. розглянувши справу за первісним позовом ТОВ «Бест Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за Договором №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера «Б») до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій та відкрито провадження у цивільній справі.

Розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

03.04.2023р. до початку розгляду справи по суті, надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 липня 2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23 серпня 2023р.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (що згідно Протоколу загальних зборів № 81 від 27.11.2019 року долученого до позовної заяви було перейменовано з Товариства з обмеженою відповідальністю ««ВіЕйБі Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_1 про стягнення 157390,03 грн. прострочена заборгованість за лізинговими платежами; 19 793,07грн. 45% річних; 11 318,23грн. інфляційних витрат, 30 811,5грн. штраф за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна; стягнення судового збору в розмірі 3 289, 69грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 2500 грн. внаслідок неналежного виконання Відповідачем договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018, укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізинг» та ОСОБА_1 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною та зареєстрованого в реєстрі №40.

На умовах п.1.1. Договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018, Позивач Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Предмет лізингу (надалі «Предмет лізингу»), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, «Специфікація»), а Лізингоодержувач зобов`язався прийняти, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до Лізингоодержувача переходить право власності на Предмет лізингу згідно умов цього Договору (за виключенням випадків, передбачених Договором та/або законодавством).

Згідно пункту 1.2. Договору, строк користування Лізингоодержувачем Предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в Додатку «Графік сплати лізингових платежів» до Договору (надалі Графік) та починається з дати підписання Сторонами Акту приймання-передачі Предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року.

Згідно пункту 2.2. Договору лізингу, усі платежі за Договором Лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та Загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, зазначений пункті 10 Договору. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості Предмета лізингу; винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий у лізинг Предмет лізингу, з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7.-2.9., 3.4. Загальних умов (далі «Винагорода»); При цьому Сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим Договором не містять покупної ціни, передбаченої цим Договором, і у сукупності, є платою за користування Предметом лізингу.

Лізингоодержувач сплачує лізингові платежі відповідно до п.2.1.7., згідно з яким число сплати це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п.2.1.7.1 Загальних умов Договору.

Число сплати це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання Акту.

Позивач набув на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автомобільний дім» Договору №3152 купівлі-продажу від 16.01.2018, право власності на транспортний засіб Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, вартістю 1 027 080, 00 грн.(один мільйон двадцять сім тисяч вісімсот гривень), що підтверджується Актом про передачу Продавцем та прийняття Покупцем транспортного засобу від 16.01.2018 до Договору №3152 купівлі-продажу від 16.01.2018, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 23.01.2018 серії НОМЕР_2 , зареєстрованого ТСЦ 8044.

Згідно пункту 1.2. Договору купівлі-продажу, Покупець купує Товар з метою його подальшої передачі у фінансовий лізинг фізичній особі ОСОБА_1 .

Позивач виконав свої зобов`язання та передав в користування Відповідачу предмет лізингу на підставі підписаного 19.01.2018року Сторонами акту прийому-передачі майна до Договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018, а Відповідач прийняв транспортний засіб Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , вартістю 1 027 080 грн. (Предмет лізингу).

На підставі п.2.1.7.1., Загальних умов Договору лізингу Відповідач взяв обов`язок сплачувати лізингові платежі 8числа кожного місяця.

Позовні вимоги ґрунтуються на твердженнях, що всупереч прийнятих обов`язків згідно Графіку сплати лізингових платежів, який є невід`ємним додатком до Договору лізингу, Відповідач зобов`язання за Договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконав не повному обсязі, внаслідок чого за 55-60 періоди лізингу за 6 місяців користування Предметом лізингу, Відповідач не сплатив 157 390,03 грн. :

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі (частково) у розмірі в розмір з 09.02.2022р.в розмірі 6,78 грн., що виникла в лютому 2022 року;

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі у розмірі в розмір з 09.03.2022р.

в розмірі 31 476,65 грн, що виникла в березні 2022 року;

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі у розмірі в розмір з 08.04.2022р.

в розмірі 31 476,65 грн., що виникла в квітні 2022 року;

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі у розмірі в розмір з 07.05.2022р.

в розмірі 31 476,65 грн., що виникла в травні 2022 року;

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі у розмірі в розмір з 09.06.2022р.

в розмірі 31 476,65 грн., що виникла в червні 2022 року;

Несвоєчасно сплачений лізинговий платежі у розмірі в розмір з 08.07.2022р.

в розмірі 31 476,65 грн., що виникла в липні 2022 року;

Позивач долучив Довідку про нарахування та сплату лізингових платежів за договором фінансового лізингу № 180116-1/ФЛ-Ф-А від 16.01.2018 року як доказ фактичної заборгованості.

Сторони Договору лізингу, визначили у пункті 2.7. Договору, у разі, якщо Лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів (в т.ч. і сплату Суми збільшення, передбаченої цим Договором), на підставі статті 625 Цивільного Кодексу України Сторони погодили, що Лізингодавець має право нарахувати, а Лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 45 процентів річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) Лізингодавцю за отриманий в лізинг Предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів.

Позивач заявив за 700 днів прострочення грошового зобов`язання проценти річних у розмірі 45% (сорок п`ять) від простроченої суми у розмірі 19 793, 07 грн., на підставі ст. 625 ЦК України, - інфляційні втрати, сума яких становить 11 318,23 грн.

Сторони Договору лізингу, визначили у п. 5.2.1. Загальних умов Договору лізингу, що Лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати Лізингодавця про стан та адресу базування Предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі встановленою в Додатку «Довідка» до Договору.

Пунктом 7.1.3. Загальних умов Договору лізингу, за ненадання при інспектуванні для огляду або при повернені (вилучені) Предмета лізингу технічної документації, отриманої Лізингоодержувачем разом з Предметом лізингу, при порушення умов пунктів 2.15., 2.16, 4.1.2., 4.1.7, 5.2., 10.2. Загальних умов сплачує штраф у розмірі 1 (один) відсоток Остаточної загальної вартості Предмета лізингу, за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення Остаточної загальної вартості Предмету лізингу) протягом строку дії Договору, та для зручності Сторін визначається як 1 (один) відсоток від розміру Остаточної загальної вартості Предмета лізингу.

На підставі вищезазначених пунктів 5.2.1 та 7.1.3 Загальних умов Договору лізингу Позивачем заявлено штраф за три випадки неподання звітності про стан та адресу базування Предмета лізингу за II, ІІІ, IV квартал 2021 року у розмір 30 811,50 грн.

До звернення до суду, 25.05.2022 Позивачем було направлено до Відповідача вимогу з вих. 1556 від 20.05.2022 сплатити штраф у розмірі 40 083, 20 грн. за чотири випадки порушень неподання звітності про стан та адресу базування Предмета лізингу за чотири квартали 2021 року.

Згідно пункту 6.6. Загальних умов Договору лізингу,у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить Лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити Викупний платіж, або не вирішить, Лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від Договору (розірвати Договір) та вилучити Предмет лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1. 6.1.4., 6.1.8 Загальних умов. У разі порушення Лізингоодержувачем умов пунктів 4.4., 6.5.,9.3. Загальних умов, умов Додатку «Страхування» до Договору Лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитися (розірвати) від Договору та вилучити Предмет лізингу у Лізингоодержувача в порядку, визначеному підпунктом 6.6.1 Договору лізингу.

Підпунктом 6.1.1 статті 6 Загальних умов Договору лізингу, Сторони погодили, що Лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови Договору, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 (тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому Договорі або будь-якому з укладених зЛізингодавцем Договорів.

Згідно з підпунктом 6.6.1 Загальних умов Договору лізингу, Лізингодавець надсилає Лізингоодержувачу повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) та вилучення Предметалізингу із зазначенням строку та місця його передачі Лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні,місцем виконання Договору (зобов`язань по Договору) щодо повернення Лізингоодержувачем Предмета лізингу є місцезнаходження Лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення Предметалізингу, повернути Предметалізингу Лізингодавцю. Незалежно від цього Лізингодавець має право самостійно вилучити Предмет лізингу змісця зберігання (знаходження, експлуатації, ремонту тощо) Предмета лізингу без будь-яких погоджень або дозволів Лізингоодержувача або будь-яких інших осіб, з покладенням на Лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

Відповідно до статті 6 Цивільного Кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно Постанова ОП КЦС ВС від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17, тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Як установлено судом із фактичних обставин справи, договір фінансового лізингу вчинений 18.01.2018, тобто відповідно до вимог Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997, який набрав чинності 10.01.1998 та втратив чинність 13.06.2021 на підставі Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04.02.2021.

У п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про фінансовий лізинг» від 04.02.2021 передбачено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після дня набрання чинності цим Законом. Відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, регулювання правовідносин сторін за договором фінансового лізингу здійснюється відповідно до законодавства, чинного станом на дату його вчинення.

Згідно приписів статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» в редакції 16.12.1997Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 дні. Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

В матеріалах справи Позивачем долучено докази одностороннього розірвання Договору на умовах, визначеному Сторонами розділом 6 Загальних умов Договору лізингу на підставі направленого на адресу місця реєстрації Відповідача Повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу з вих..1572 від 25.05.2022 та з вих. №1658 від 07.06.2022 внаслідок несплати простроченої заборгованості за лізинговими платежами понад 30 календарних дні з доказами направлення.

Повідомлення про розірвання з вих. 1572 від 25.05.2022 містило вимогу повернути Об`єкт лізингу автомобіль Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 законному власнику в строк до 03.06.2022 року.

Повідомлення про розірвання з вих. 1658 від 07.06.2022 містило вимогу повернути Об`єкт лізингу автомобіль Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 законному власнику в строк до 14.06.2022 року, долучені в т.ч. докази рекомендованого повідомлення про вручення Відповідачу 14.06.2022 та фіскальний чек.

Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову згідно приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» в редакції 16.12.1997

Судом установлено, що Договір №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018 року розірваний з 15.06.2022.

Відповідно до пункту 7 частини статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

17 червня 2022 року на підставі Акта прийому-передачі Предмета лізингу за Договором №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.січня 2018 року, Лізингоодержувачем, в особі ОСОБА_2 Предмет лізингу повернуто Лізингодавцю, в особі ОСОБА_3 згідно припинення (розірвання) з вини Лізингоодержувача ОСОБА_1 згідно п. 6.6.1 статті 6 Договору лізингу. В Акті Сторони зазначили, що Предмет лізингу на момент передання мав незначні пошкодження.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 11 318,23грн, суд зазначає таке.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач заявив до стягнення в розмірі 11 318,23 грн, інфляційних втрат, які нараховані за періоди з 09/02/2022 до 17/08/2022 у розмірі 6,78 грн.; з 05/03/2022 до 17/08/2022 у розмірі 31 476,65 грн.; з 09/04/2022 до 17/08/2022 у розмірі 31 476,65 грн.; з 07/05/2022 до 17/08/2022 у розмірі 31 476,65 грн.; з 09/06/2022 до 17/08/2022 у розмірі 31 476,65 грн.; з 09/07/2022 до 17/08/2022 у розмірі31 476,65 грн.

За перерахунком суду розрахунок інфляційних втрат є арифметично правильним за 700 днів прострочення з 09.02.2022 до 17.08.2022.

У відзиві на позовну заяву від 20.03.2023 Відповідач за первісним позовом зазначив, що ОСОБА_1 сумлінно і своєчасно виконував зобов`язання і сплатив періодичні лізингові платежі з 1 по 55 періоди лізингу згідно Договору від 16.08.2018 № №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу. Однак внаслідок дії з 24.02.2022 р. по даний час обставин непереборної сили: повномасштабного вторгнення російської федерації з воєнними діями на територію України, Відповідач не зміг здійснити 04.03.2022, 08.04.2022 та 06.06.2022 р. оплату платежів за 56, 57, 58 періоди за договором, адже в силу наявності загрози життю та здоров`ю сім`ї ОСОБА_1 , відповідач був змушений спрямувати кошти на потреби сім`ї.

Відповідач стверджував, що позивач в односторонньому порядку на підставі повідомлення, датованого 25.05.2022 № 1572, адресованого ОСОБА_1 розірвав Договір лізингу, відповідне повідомлення містило вимогу повернути Предмет лізингу та підписати Акт повернення предмета лізингу.

03.06.2022р. уповноваженими особами було вилучено автомобіль без присутності відповідача, що підтверджується актом прийому передачі від червня.

При розгляді справи по суті, представник Відповідача наголошувала, що Акт прийому-передачіпідписанийзіСторониЛізингоодержувачанеуповноваженоюІвасюком особою саме 03.06.2023,.

Згідно додатків до Відзиву долучений Відповідачем Акт теж не містив дату підписання, проте представником зазначено, що відповідний оригінал Акта приймання-передачі від червня 2022р. наявний у Відповідача.

Протягом жовтня листопада 2022 між Позивачем та Відповідачем в межах первісного позову велися переговори щодо поновлення умов Договору фінансового лізингу, наміри Позивача укласти Додаткову угоду, встановлення нового графіку лізингових платежів.

До відзиву долучено паперові копії електронних доказів листування Сторін.

У відзиві міститься твердження, що Лізингоодержувач виконав своє зобов`язання зі сплати грошового зобов`язання за Договором лізингу більше як на 90% від загальної суми договору; на думку Відповідача, Позивач опинився в становищі коли володіє автомобілем, що є предметом лізингу та грошовими, сплаченими ОСОБА_4 в сумі 2 063 257, 57 грн. як відшкодування вартості автомобілю та комісію лізингодавцю; пункт 2.7.Договору лізингу, Позивач використовує не на захист своїх прав, а на зловживання ними, оскільки загачується за рахунок фізичної особи.

На виконання приписів статті 93 ЦПК України скористався правом поставити питання Позивачу в першій заяві по суті: «в чиєму володінні, користуванні та розпорядженні перебував і перебуває автомобіль Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , рік випуску 2018, номер кузова НОМЕР_3 ?».

Відповідачем до Відзиву усіх первинних документів (банківських виписок, бухгалтерських документів, зведених облікові документи то що), на яких можна підтвердити фактично сплачені лізингові платежі у розмірі 90% за 1-55 періоди лізингу та наявність частково сплачених лізингових платежів заявлених Позивачем за лютий, березень, квітень, травень, та червень 2022 користування транспортним засобом не долучено.

За твердженням Відповідача згідно правого висновку позиції Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 911/3483/16 та від 22.04.2019 по справі №357/1432/15-ц, Позивач вводить суд в оману, замовчує факт одностороннього розірвання Договору лізингу. Відповідно до частин 2, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач аналізуючи вищевказану позиції Верховного суду, приходить до висновку, що наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати. Тобто, у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню з лізингоодержувача, у зв`язку з припиненням зустрічного зобов`язання лізингодавця по переданню у майбутньому об`єкта лізингу у власність.

Суд не може погодитися з відповідними аргументами, адже в Постанові Верховного суду 26.04.2018 по справі № 911/3483/16 встановлено, що місцевий господарський суд дійшов правильних висновків про обґрунтованість та доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача плати за фактичний час користування об`єктом лізингу, а суд апеляційної інстанції неврахувати, що в пунктах 12.9. та 6.17. договору про фінансовий лізинг сторони погодили вважати у випадку розірвання договору лізинговий платіж платою за користування об`єктом лізингу, зазначений пункт відповідає вимогам чинного законодавства, недійсним невизнаний, є погодженим сторонами і відповідно до вимог Цивільного та Господарського кодексів є обов`язковим до виконання, про що правильно зазначив позивач в касаційній скарзі.

Згідно пункту 2.2 Договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем Сторони погодили, що усі лізингові платежі не містять покупної ціни, передбаченої цим Договором і, у сукупності, є платою за користування Об`єктом лізингу, тому зазначені у Відзиві позиції Верховного суду не можна застосувати до даної справи.

Щодо форс-мажорних обставин

Сторони звільняються від відповідальності у разі затримки виконання зобов`язання або невиконання своїх обов`язків за Договором, якщо вказані затримки чи невиконання виникли внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). До обставин непереборної сили належать: війна, страйки, пожежі, вибухи, повені чи інші стихійні лиха, дії чи бездіяльність органів влади та/або управління України чи інших країн, які безпосередньо впливають на виконання сторонами їх обов`язків за Договором (п. 8.1 додатку,,Загальні умови Договору до Договору).

Сторони зобов`язані письмово, не пізніше 10 (десяти) діб з моменту настання обставин непереборної сили, повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього Договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України (п. 8.2 додатку,,Загальні умови Договору до Договору).

Якщо обставини, вказані в пункті 8.1 Загальних умов, продовжують діяти протягом 30 (тридцяти) днів з дати їх виникнення, то сторони проводять переговори з метою визначення заходів, яких слід вжити. У випадку, якщо на протязі наступних 10 (десяти) днів сторони не зможуть домовитися, Лізингодавець може прийняти рішення про вилучення Об`єкта лізингу, а Лізингоодержувач зобов`язаний повернути Об`єкт лізингу Лізингодавцю на протязі 15 (п`ятнадцяти) днів з моменту прийняття такого рішення, при цьому усі раніше сплачені Лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають (п. 8.3 додатку,,Загальні умови Договору до Договору).

Свої вимоги Відповідач обґрунтовує тим, що неможливість виконання умов укладеного між сторонами фінансового лізингу обумовлена наявністю форс-мажорних (непереборних) обставин, а саме збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням у зв`язку з цим воєнного стану та всій території України, що засвідчено листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02-0-7/1, ст. 14 ЗУ Про торгово-промислові палати в Україні.

Відповідач стверджує, що в десятиденний термін визначений п.8.1. Договору лізингу засобами телефонного зв`язку зв`язувався з уповноваженою особою Позивача, однак доказів, щоб встановити фактичні обставини повідомлення про форс-мажорні обставини у порядку як це визначено ст. 8 Договору лізингу не долучено.

На підставі частини 2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У Відповіді на відзив Позивач посилався на статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивачем долучено достовірні докази набуття права власності на Предмет лізингу, факт реєстрації Транспортного засобу за Позивачем.

Позивач обґрунтовує, що Відповідач схвалив та прийняв умови Договору до виконання та у подальшому на відповідних ухвалених та узгоджених умовах такого правочину ним здійснювалось виконання такого Договору, зокрема, шляхом обрання та прийняття Об`єкту лізингу, здійснення лізингових платежів, як це визначено Договором, що було правом Відповідача (елементом його договірної свободи).

Позивач акцентував, що повідомлення про розірвання з вих. 1658 від 07.06.2022 направлено на підставі пункту 6.1.1 статті 6 Загальних умов Договору лізингу, що кореспондуються з статтею 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг» (закон в редакції 16.01.2004 на час укладення Договору), згідно з яким Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Договір розірваний 14.06.2023.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Позивачем у порядку ч. 1 статті 174 ЦПК України деталізовано розрахунки позовних вимог наступним на дату розірвання Договору 180116-1/ФЛ-Ф-А від 16.01.2018 р., що з наступного за днем розірвання двосторонноього правочину з 15.06.2022 за Лізингоодержувачем виникла значна заборгованість за користування ТЗпонад 5,5міяцівбез здійснення лізингових платежів без дотримання Графіку сплати лізингових платежів за період з 09.02.2022 по 14.06.2022 за 55-59 періоди лізингу та частково 60 періодлізингу у розмір 130 320, 11 грн.:

- з 09.02.2022р. - виникла заборгованість в розмірі 6,78 грн. (55 період лізингу);

- з 09.03.2022р. - застосовується п.2.4 Загальних умов Договору лізингу, оскільки 08.03.2022р. святковий день - 56 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 31 476,65 грн.

- 08.04.2022р.- виникла заборгованість у розмірі 31 476,65грн. (57 період лізингу)

- 09.05.2022р. - застосовується п.2.4 Загальних умов Договору лізингу, оскільки 08.05.2022р. вихідний день - 58 період лізингу) виникла заборгованість в розмірі 31 476,65 грн.

- 09.06.2022р.- виникла заборгованість в розмірі 31476,65 грн (59 період лізингу);

- та за фактично 7 дні 60 періоду лізингу в розмірі 4 406, 73 грн.

Враховуючи, що згідно статті 614 Цивільного Кодексу України,відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, а згідно наданих заяв по суті Відповідач не заперечував про наявність заборгованості за Договором фінансового лізингу, та в матеріалах справи, яка розглядала в порядку загального позовного провадження з моменту відкриття провадження у справі від 07.11.2022 не долучено первинних документів сплати лізингових платежів за лютий 2022-червень 2022, суд виходячи що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, вважає заявлені вимоги Позивача за первісним позовом про стягнення з Відповідача заборгованості правомірними.

Відповідач ОСОБА_1 , скористатися правом, передбаченим ст. 193 ЦПК України, та подав до Київського районного суду м. Одеси зустрічний позов від 31.03.2023 до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину стягнути з Відповідача за зустрічним на користь Позивача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 063 257, 57 грн., повідомивши, що суд,що16.03.2023р. представник ІвасюкаА.І., ОСОБА_5 , ознайомилася з матеріалами справи №947/21719/22, таким чином процесуальний строк не пропущено.

Враховуючи воєнний стан та основоположні принципи змагальності Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 зустрічний позов ОСОБА_1 від 31.03.2023 до ТОВ «Бест Лізинг» про визнання договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018 року недійсним прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічний позов ґрунтується на позиції, що Відповідач, діючи цинічно, за відсутності позивача в межах України, скориставшись п. 6.6. Договору, позбавивши сім`ю Позивача єдиного транспортного засобу, який міг слугувати їм як порятунок, в разі небезпеки, вводив в оману Позивача щодо наміру відновити договір та повернути Предмет лізингу, що свідчить про недобросовісність Відповідача.

Позивач вважає несправедливими умовами п.2.5, 2.6, 2.9, 2.10,6.1, 6.6., 6.6.4, 6.7, що свідчать про порушення свободи волевиявлення, принципу рівності сторін та про визначення належним чином послуг фінансового лізингу Відповідача, оскільки за твердженням Позивача, ОСОБА_1 був позбавлений права будь-яким чином узгоджувати, корегувати ціну договору, відмовитися від договору, внаслідок зміни ціни позову, що свідчить про дисбаланс сторін, захисту інтересів лізингодавця, завдання шкоди Лізингодавцю у розмір 2 063 257, 57 грн.

Відповідач за зустрічним у відзиві на зустрічний позов зазначив, що в жодній заяві по суті Відповідач за первісним, Позивач за зустрічним позовом не обґрунтував поважність причин пропуску процесуального строку на подання зустрічного позову, адже адвокати єдиного адвокатського об`єднання є представниками Позивача за зустрічним і були ознайомлені з позовними вимогами у справі № 947/12181/22 та 947/21719/22 до березня 2023, в усіх завах по суті Позивач застосовує Закон «Про фінансовий лізинг» в редакціях від 21.06.2021, що згідно Розділу III Прикінцевих те перехідних положень не слід застосовувати до відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За позицією Відзиву Відповідача за зустрічним позиція обґрунтована, що Позивач за зустрічним позовом понад 4 роки споживав фінансову послугу без претензій до Лізингодавця, користувався Предметом лізингу, Позивач на власний розсуд обрав Предмет лізингу, Постачальника, прийняв Предмет лізингу по Акту приймання-передачі 19.01.2018 р., користувався Предметом лізингу без жодних претензій до Відповідача до березня 2023 року, користувався супутніми послугами обслуговування визначеними «Технічний асистанс» Додатком до Договору фінансового лізингу 24 години на добу, 365/366 днів у році необмеженою кількістю послугами СТО, АЗС, технічною допомогою в разі поломки, технічним оглядом (плановим і позаплановим), сплачував лізингові платежі згідно погодженого Сторонами Графіку сплати лізингових платежів.

Відповідач за зустрічним набув у власність Предмет лізингу марки Volkswagen Tiguan Tredline, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , загальною вартістю 1 027 080, 00 грн.(один мільйон двадцять сім тисяч вісімсот гривень) з єдиною метою у відповідності до 1.2. Договору купівлі-продажу: «Покупець купує Товар з метою його подальшої передачі у фінансовий лізинг фізичній особі ОСОБА_1 . Лізингодавець(Відповідач) належним чином виконав свої зобов`язання та передав в платне володіння та користування Лізингоодержувачу Предмет лізингу згідно Акту приймання-передачі від 19.01.2018 року.

Відповідач за зустрічним визначив адресу місця проживання АДРЕСА_1 , що згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», не включено жодним нормативно правовим актом до територій, де велися бойові дії. З початку введення військового стану, Позивач за зустрічним жодним чином навіть не намагався звернутися до Відповідача з повідомленням про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань за Договором у будь-який зручний для нього спосіб, не намагався всупереч п.8.3 Договору провести переговори з метою визначення заходів, та реструктуризацію заборгованості за лізинговими платежами на розумний строк. Позивачем до зустрічного позову не додано жодних належних і допустимих доказів істотної необхідності користуватися Об`єктом лізингу з метою уникнення загрози життю сім`ї.

Протягом червня-жовтня 2022 Відповідачу пропонувалося у відповідності порядку, визначеному підпунктами 6.3 та 6.4. статті 6 Договору лізингу викупити транспортний засіб згідно формули: SВП=SНВ+Sлп3+SДЗ+SПЦ, що складається фактичної суми заборгованості Лізингоодержувача;

суми невідшкодованого Лізингоодержувачем вартості Предмета лізингу;

суми трьох наступних лізингових платежів згідно Графіку сплати лізингових платежів;

суми витрат на перереєстрацію Предмета лізингу на нового власника, витрат на ведення страхування, якщо страхування веде Лізингодавець;

У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, що законний власник ТОВ «Бест Лізинг» надавав у користування Об`єкт лізингу ОСОБА_2 . Позивач за зустрічним порушив пункт 4.1.6 Договору лізингу, згідно з яким Лізингоодержувач не має права без наявності на це попередньої відповідної згоди Лізингодавця, передавати Предмет лізингу ( в т.ч. і тимчасово) у користування та/або володіння будь-якими іншими особами.

Позивач самостійно схвалив та прийняв умови Договору лізингу до виконання та у подальшому на відповідних ухвалених та узгоджених умовах такого правочину ним здійснювалось виконання такого Договору, зокрема, шляхом визначення та прийняття Об`єкту лізингу, здійснення лізингових платежів, як це визначено Договором, що було правом Позивача (елементом його договірної свободи).

Відповідач також заявив, що до тверджень Позивача, які стосуються пунктів 2.10, 2.12, 2.13, 2.14, до слід зазначити, що Відповідачем за понад 4 роки дії Договору фінансового лізингу не було збільшено вартість Предмета лізингу внаслідок збільшення покупної ціни автомобіля, до вартості якого включено загальнообов`язковий податок ПДВ 20%, що впливає при купівлі, при поставці транспортного засобу із заводу виробника, що знаходиться поза межами України. Хоча такі митні платежі, валютний еквівалент ціни впливають на собівартість Предмета лізингу поза волею Лізингодавця і регулюється ринковими відносинами.

Щодо нібито дисбалансу інтересів Сторін судом установлено, що згідно умов п. 2.2. договору лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням корегування, вказаного в п.п. 2.5., 2.6. Загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного у п.п. 2.7.-2.9., 3.5. Загальних умов). При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за договором не містять покупної ціни, передбаченої договором, і у сукупності є платою за користування Предметом лізингу.

Згідно позиції КГС ВС у справі № 910/19197/17 від 13.06.2018, повний та чіткий склад лізингових платежів сторони договору визначають і погоджують вільно, самостійно й на власний розсуд безпосередньо в договорі. В свою чергу, повний та чіткий склад лізингових платежів, з урахуванням положень статей 6, 627, 628 ЦК України, сторони договору визначають та погоджують вільно, самостійно та на власний розсуд безпосередньо в договорі, що і було зроблено позивачем та відповідачем у даному випадку.

Відповідно до частини третьої статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно п. 10.4. Договору, що до моменту укладення Договору лізингу, Лізингоодержувачу (у випадку, коли Лізингоодержувач є споживачем) як споживачу надана інформація, визначена Законом України «Про захист прав споживачу» від 12.05.1992 (із змінами та доповненнями), ознайомлено зі змістом статей 11 та 18 цього Закону, а Лізингоодержувач підтверджує, що умови Договору йому зрозумілі, відповідають зазначеним вимогам і жодних заперечень з цього приводу у Лізингоодержувача немає.

Судом установлено, що Спірний правочин - Договір фінансового лізингу №180116-1/ФЛ-Ф-А від 16.01.2018 р, укладений між ТОВ «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською Ольгою Сергіївною та зареєстрованого в реєстрі №40, тобто Позивач за зустрічним особисто підтвердив наміри та волевиявлення учасників правочину щодо укладення правочину в момент підписання Договору (за позицією визначеною Постановою ВП ВС від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію).

Велика Палата Верховного Суду, неодноразово зазначала, що існує очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування пункту 6 статті 3 ЦК України та доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) у спорах про недійсність договору для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень.У праві України зазначена доктрина проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (див. постанову Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі N 3-59гс14 та Постанову у справі від 21.01.2014 у справі № 916/478/13-г, від 17.03.2014 року у справі № 905/6283/13, у яких висловлено правову позицію про те, що оскільки позивач (товариство з обмеженою відповідальністю) вчинило дії з оплати вартості майна та його прийняття, то це свідчить про схвалення спірного правочину.

Згідно частини 1 статті 638 Цивільного Кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

23 серпня 2023 року на виконання Ухвали від 19 липня 2023, уповноважені представники позивача за первісним, відповідача за зустрічним та відповідача за зустрічним, позивача за первісним забезпечили явку при розгляді справи по суті.

Судом були заслухані позиції Сторін щодо заявлених вимог, з`ясовані обставини, на які учасники акцентували увагу суду у взаємних питаннях на підставі своїх вимог і заперечень, досліджено докази у справі.

Представник Позивача за зустрічним позовом акцентувала увагу на несправедливих, недобросовісних положеннях Договору, які не відповідають вимогам законодавства, суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживача», що за нормального укладу життя Лізингоодержувач, добросовісно виконував свої обов`язки щодо оплати лізингових платежів, однак внаслідок як обставин непереборної сили, що жодним чином не залежали, змушений був витрачати грошові кошти на засоби, для забезпечення безпеки сім`ї, необхідним для існування.

Представник Відповідача за зустрічним стверджувала, що Лізингодавцем правомірно на підставі несплати лізингових платежів Лізингоодержувачем, направлено повідомлення про розірвання Договору у порядку ст. 7 ЗУ Про фінансовий лізинг,а Предмет лізингу добровільно був переданий уповноваженою особою Позивачача) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Органом 5112, 03.10.2019 представнику ТОВ «Бест лізинг» керівнику з продажів Південного регіону Кузьмічову Олегу Леонідовичу.

Стверджував, що третя особа користувалася Предметом лізингу без згоди Лізингодавця, адже на момент вилучення Предмета лізингу-майно знаходилося у ОСОБА_2 , що судом не було прийнято до уваги, адже Акт прийому-передачі від 17 червня 2022 року Предмета лізингу за Договором №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.січня 2018 рокувід 17 червня 2022 року не підтверджує факт користування транспортним засобом, а фіксує стан Предмета лізингу на момент повернення Лізингодавцю, місце передачі, час, заперечення Сторін, тощо.

Суд оцінивши досліджені докази,зазначає,що правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті?241?ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті?241?ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

В Акті прийому-передачі від 17 червня 2022 року Предмета лізингу судом встановлено, що у зв`язку з припиненням (розірванням) з вини Лізингоодержувача Договору №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16 січня 2018 року зазначено Повідомлення про розірвання №1572 від 25.05.2022 р.).

Представник Відповідача за зустрічним заявляв, що на виконання умов Договору Лізингоодержувачу було направлено в травні №1572 від 25.05.2022 р.), однак це Повідомлення ОСОБА_1 не отримував та повторно в червні з вих. №1658 від 07.06.2022, адже як заявив представник Лізингодавця на виконання приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» в редакції 1997 року, відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

В Запереченнях, направлених Відповідачем через підсистему «Електронний суд» 22.05.2023 зазначено,що ОСОБА_1 перебував за кордоном і не уповноважував ОСОБА_2 на передачу предмета лізингу ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ», що автомобіль було вилучено без погодження.

Керуючись статтею 241 Цивільного Кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним неналежним ОСОБА_6 вищезазначеного двостороннього правочину - Акта прийому-передачі від 17.06.2022 Предмета лізингу за Договором №180116-1/ФЛ-Ф-А фінансового лізингу від 16.01.2018, вчиненого ОСОБА_2 , в інтересах Лізингоодержувача та уповноваженим представником Лізингодавця О.Л. Кузьмічов.

Постанови Верховного Суду України від у справі № 916/478/13-г, від 17.03.2014 року у справі № 905/6283/13, схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди.

У пункті 6 Загальних умов Договору контрагентами визначено умови зміни умов правочину, виконання та припинення договору.

У п. 6.1 Загальних умов Договору сторони погодили, що лізингодавець має право в односторонньому порядку змінити умови цього договору в таких випадках:

6.1.1 лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30(тридцяти) календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в цьому договорі;

а умовами п. 6.6 Загальних умов Договору у будь-якому випадку, незважаючи на те, вирішить лізингоодержувач скористатися можливістю здійснити викупний платіж, або не вирішить, лізингодавець має право у односторонньому порядку відмовитись від договору (розірвати договір) та вилучити об`єкт лізингу у випадках, передбачених пунктами 6.1.1 - 6.1.4 , 6.1.8 загальних умов.

У разі порушення лізингоодеожувачем умов пунктів 4.4, 6.5, 9.3 Загальних умов Договору лізингодавець має право в односторонньому порядку відмовитись від договору та вилучити об`єкт лізингу у лізингоодержувача в наступному порядку: лізингодавець надсилає лізингоодержувачу повідомлення про відмову від договору (його розірвання) та вилучення об`єкта лізингу із зазначенням строку та місця його передачі лізингодавцю в межах України. Якщо інше не встановлено у такому повідомленні, місцем виконання договору (зобов`язань по договору) щодо повернення лізингоодержувачем об`єкта лізингу є місцезнаходження лізингодавця лізингоодерягувач зобов`язаний за свій рахунок, протягом строку встановленому в повідомленні про вилучення об`єкта лізингу, повернути об`єкт лізингу лізингодавцю незалежно від цього лізингодавець має право самостійно вилучити об`єкт лізингу з місця зберігання (знаходження, експлуатації , ремонту тощо) об`єкта лізингу без будь-яких погоджень або дозволів лізингоодержувача або будь яких інших осіб з покладенням на лізингоодержувача понесених при цьому витрат.

Вчинений Лізингодавцем односторонній правочин у порядку встановленому статею 7 Закону України Про фінансовий лізинг в редакції 1997 року Повідомлення про розірвання з вих. №1658 від 07.06.2022, на підставі пункту.6.6. Договору: несплати простроченої заборгованості за лізинговими платежами понад 30 календарних дні не визнавався недійсним.

Хоча з метою забезпечення ефективного захисту, Лізингоодержувач на підставі статті 7 Про фінансовий лізинг в редакції 1997 року Лізингоодержувач мав право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови.

Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що підстави для визнання договору недійсним відсутні, права позивача при укладенні цього договору порушені не були та в договорі відсутні умови, які можна вважати несправедливими.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов суд приймає до уваги те, що згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Статтею 806 ЦК України, передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізину застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Згідно із ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статей 1,3, 6,7 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до частин першої та другої, п.4 ч.3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави для визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені вимоги Закону, договір лізингу за своєю суттю є договором найму транспортного засобу, який укладено з фізичною особою, а відтак мав нотаріально посвічуватися.

Як вже зазначалось вище, судом в ході розгляду справи було встановлено, що оспорюваний договір лізингу був укладений між сторонами які мали належний обсяг дієздатності, був нотаріально посвідчений, а також сторонами були узгоджені всі істотні умови договору лізингу, а саме: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Проаналізувавши умови договору, судом також не встановлено істотний дисбаланс та наявність несправедливих умов договору, а тому доводи сторони позивача в цій частині є недоведеними, та спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач належним чином була ознайомлена із умовами договору, після укладення договору фінансового лізингу із будь-якими заявами/повідомленнями до лізингодавця, зокрема, щодо наявності несправедливих умов договору та розірвання договору, не зверталась.

Посилання сторони позивача про наявність недобросовісних дій з боку лізингодавця не підтверджено достовірними доказами.

Заявлений в зустрічному позові Перелік несправедливих умов у договорах із споживачамиі і як наслідок, якийяк зазначив Позивач не є вичерпним про наявність недобросовісних дій з боку лізингодавця не підтверджено достовірними доказами.

Позивачем за зустріним позовом не долучено жодних фактичних порушень приписів законодавства, що регулюють сферу фінансового лізингу, що містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Як встановлено судом, на всі заявлені в зустрічному позові умови положення, які стосуються зміни вартість Предмета лізингу та загальних лізингових платежів є процедура, яка унеможливлює односторонньо змінити без повідомлення Лізингоодержувача у різні способи (зокрема щодо пунктів 2.5, 2.6 Договору, Лізингодавець зобов`язаний направити Акт коригування Лізингоодержувачу, зокрема щодо пунктів застосування пунктів 2.9.1 Договору слід фактично підтвердити, що змінено законодавство, Кредитор Лізингодавця на підставі спільних взаємних зобов`язаннях змінив кредитні ставки, Рішеннями Національного Банку України вплинули на ситуацію на грошовому ринку, 2.9.5.1 Договору слід підтвердити настання Страхового випадку).

До матеріалів справи не долучено доказів, які б підтвердили фактично обставини протиправного вимагання Лізингодавцем у Лізингоодержувача сплатити інших ніж обумовлені Договором та Графіком сплати лізингових платежів, який є невід`ємним додатком до Договору лізингових платежів, в тому числі положеннями Спірного правочину 2.5, 2.6, Договору.

Одностороння відмова від Договору, що відображена у статті 6 Спірного договору визначена спеціальним законом - статтею 7 Закону України Про фінансовий лізинг в редакції 1997 року і встановлює право Лізингодавця відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

За ст. 11, 629 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Оцінюючи листування Сторін щодо цінових пропозицій Лізингодавця викупити Предмета лізингу, у порядку 6.4. Договору лізингу та враховуючи встановлені обставини, що Лізингоодержувач не перебуває в України, у ОСОБА_1 не було наміру виконати взяті зобов`язання сплатити заборгованість і згідно 6.5.1. Договору у випадках, передбачених пунктами 6.1.1. - 6.1.4. Загальних умов Лізингоодержувач набути право власності на Предмет лізингу на умовах статті 9 Загальних умов.

Дисбалансу інтересів Сторін за Договором на користь Лізингодавця, неможливість внаслідок дії з 24.02.2022 р. по даний час обставин непереборної сили: повномасштабного вторгнення російської федерації з воєнними діями на територію України,внаслідок яких Лізингоодержувача не зміг здійснити лізингові за користування Предметом лізингу за лютий - частково червень 2022 періоди за договором, адже в силу наявності загрози життю та здоров`ю сім`ї ОСОБА_1 , відповідач був змушений спрямувати кошти на потреби сім`ї в ході розгляду справи не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

На думку суду, підстави недійсності правочину, на які посилається сторона позивача, не є такими обставинами, з якими закон пов`язує можливість визнання договору лізингу недійсним в даному спорі.

Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду.

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості та достовірності, а також приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсним, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених зустрічним позовом вимог, що законні підстави для визнання договору недійсним відсутні, а відтак позов в цій частині є необґрунтованим та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Крім того, з огляду на те, що суд не знайшов законних підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, а відтак відсутність доказів і відповідно підстави для стягнення із відповідача ТОВ «Бест Лізинг» на користь позивача грошових коштів заявлених, що підтверджують фактичне виконання умов цього договору в сумі 2 063, 257, 57 грн., в тому числі й зважаючи на правову природу структури лізингового платежу, визначеного п. 2.2. Договору, що не містить покупної ціни,а є платою за користування, оскільки що зазначена позовна вимога про застосування наслідків недійсності правочину є похідною від первісної позовної вимоги про визнання договору недійсним, яка, на переконання суду, задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову про стягнення заборгованість та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору фінансового лізингу.

На підставі викладеного. керуючись ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) на користь ТОВ «Бест Лізинг» () заборгованість за Договором фінансового лізингу № 180116-1/ФЛ-Ф-А від 16.01.2018р. у сумі 192242,91 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за лізинговими платежами 130320,11 грн., по відсотках 19793,07 грн., інфляційних витрат 11 318,23 грн. та штраф 30811,5 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бескровний Я. В.