18.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/1366/23
Провадженя№ 2/205/1204/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Курбанової Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» про стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовними вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування. 30.03.2023 року позивач зменшив розмір позовних вимог, а саме зазначив, що 13.03.2023 р. ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» добровільно оплатила страхове відшкодування та витрати на проведення експертизи в розмірі 38356,77 грн., але відповідачем не сплачено витрати на правничу допомогу та судовий збір. Просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Представник позивача Сушко Р.В., Демарчук М.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, надав суду заяву, якою просив розглянути дану справу без його участі.

Представник відповідача ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» Кучеренко Т.М., яка діє на підставі довіреності, надала суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та судових витрат, згідно якого зазначила, що станом на момент звернення позивача до суду 13.01.2023 р. строк для виплати страхового відшкодування у ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» був таким, що не настав. 07.03.2023 р. на підставі заяв про страхове відшкодування отриманих 05.12.2022 р. ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування у розмірі 36236,77 грн. за шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу та 2120,00 грн. витрат на проведення експертизи. За таких обставин судові витрати не відповідають принципам її співмірності. З огляду на складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на підготовку позовної заяви є значно завищеним, оскільки подана позовна заява для кваліфікованого юриста є документом незначної складності та не вимагає значного обсягу юридичної і технічної роботи, тому в даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. не відповідає критеріям реальності таких витрат. Звернення потерпілого до суду до спливу строків на виконання обов`язку зі сплати страхового відшкодування має своїм наслідком ситуацію, коли позов пред`являється до дати настання обов`язку із здійснення виплати, тобто передчасно. Таким чином, спір виник у даній справі внаслідок неправомірних дій позивача, тому суд повинен покласти судові витрати, пов`язані з розглядом справи на позивача. Крім того, відповідач фактично визнав позовні вимоги та сплатив страхове відшкодування згідно позовних вимог ще до моменту отримання інформації про подання позовної заяви позивачем. Просить відмовити позивачу у стягненні з ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» судових витрат в повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю, необґрунтованістю, не співмірністю, захищеністю та виникненню їх внаслідок зловживання позивачем правом звернення до суду без очікування строків наданих ТДВ Страхова Група «ОБЕРІГ» для добровільної виплати страхового відшкодування.

Представник позивача Сушко Р.В., Демарчук М.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, надав суду заперечення на клопотання про зменшення судових витрат, в якому зазначив, що позивачем було подано позов до суду про стягнення з ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" страхового відшкодування 13.02.2023 року, а добровільно оплачено страхове відшкодування відповідачем було 13.03.2023 року. Таким чином, відповідач добровільно сплатив страхове відшкодування перед позивачем вже після пред`явлення позову, що не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу. В даному випадку страховик не подавав заяву про визнання позову, а здійснив добровільне виконання позовних вимог, тому судовий збір в повному розмірі підлягає стягненню з відповідача. Строк виплати страхового відшкодування настав ще 29.12.2022 року, тому що заяву на виплату страхового відшкодування ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" отримано 29.09.2022 року. Відповідач не надав заперечень (відзиву) на позов, про те, що позовні вимоги були передчасними, натомість вчинив дії щодо визнання позову, а саме у добровільному порядку виплатив страхове відшкодування. Вважаємо, що розмір витрат на правничу допомогу повністю відповідає обсягу роботи проведеної представником позивача, що полягає у консультуванні клієнта, пошуку судової практики, а також складанні позовної заяви обсягом 6 сторінок, роздруківка та оформлення документів долучених до позовної заяви, більше ніж 50 сторінок кожного екземпляру, а їх 2. Таким чином, розмір витрат є реальним та відповідає обсягу виконаної роботи. Станом на 01.01.2023 року, мінімальна заробітна плата складала 6700,00 грн. Таким чином, вартість усної консультації за 1 годину складає 3350,00 грн., а вартість складання позовної заяви за 1 годину 6700,00 грн., загалом це вже 10500,00 грн. Просить відмовити в задоволенні клопотання ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" про зменшення судових витрат та задовольнити уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" про стягнення страхового відшкодування в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги,оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону).

Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництвана наданняінших видівправової допомогиклієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача адвокатом Демарчук Н.О. надано суду договір про надання правової допомоги від 12.01.2023 р., пунктом 4.2. якого умови та порядок розрахунків, визначається сторонами в додатках до цього договору та актах.

У додатку №1 п. 1.1.1. до договору про надання правової допомоги від 12.01.2023 р. та акту передачі-приймання виконання робіт №1 до договору про надання правової допомоги від 12.01.2023 р. , сторони домовились, що гонорар за надання професійної правничої допомоги складає фіксований розмір 6000,00 грн.

Згідно дублікату квитанції №56112894 від 09.02.2023 р. ОСОБА_1 сплачено на користь Адвокатського бюро «Демарчук Миколи «Центр правового регулювання» за актом передачі-приймання виконання робіт до договору про надання правової допомоги від 12.01.2023 р. 6000,00 грн.

Суд вважає, що витрати на надання професійної правничої допомоги підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 6000,00грн.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з відповідача, суддя дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. З стаття 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

При цьому процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц викладено висновок про те, що саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, яка встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами, шляхом подання позову.

Позивачем було подано позов до суду про стягнення з ТДВ "СГ "ОБЕРІГ" страхового відшкодування 13.02.2023 року, а добровільно оплачено страхове відшкодування Відповідачем було 13.03.2023 року.

Таким чином, відповідач добровільно сплатив страхове відшкодування перед позивачем вже після пред`явлення позову, що не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат, а саме судового збору та витрат на правничу допомогу.

При цьому, не підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки в даному випадку страховик не подавав заяву про визнання позову, а здійснив добровільне виконання позовних вимог, тому судовий збір в повному розмірі підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, не заслуговують на увагу і твердження страховика, що позовні вимоги є передчасними, оскільки строк виплати страхового відшкодування ще не настав.

Відповідач не надав заперечень (відзиву) на позов, про те, що позовні вимоги були передчасними, натомість вчинив дії щодо визнання позову, а саме у добровільному порядку виплатив страхове відшкодування.

Законом України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

При подачі позову позивачем сплачений судовий збір відповідно до ставки, встановленої ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1073,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру, який підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» про стягнення судових витрат - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Курбанова Н.М.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідач: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Група «ОБЕРІГ , адреса: 03040, м.Київ, вул.Васильківська, б.14