КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2023 року місто Київ

справа №760/34253/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ішуніної Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила:

стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітніх доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 10000 грн. щомісячно, з подальшою відповідною індексацією, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В обґрунтування вимог посилалась на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року розірвано шлюб між нею та відповідачем.

Вказувала, що від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що з вересня 2018 року вони з відповідачем проживають окремо, а їх спільні діти проживають разом з нею. У зв`язку з чим її цілодобовий обов`язок полягає не тільки в матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному піклуванні, вихованні, контролі. Також, вона зі свого боку докладає всіх зусиль для належного матеріального утримання дітей але їх не вистачає для повного забезпечення потреб доньок.

Посилалась на те, що відповідач ОСОБА_1 не надає постійної матеріальної допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх розвитком, потребами та інтересами, участі в їх вихованні практично не бере, не піклується про всебічний розвиток і здоров'я доньок. З дітьми бачиться один раз на тиждень-два, з власної ініціативи телефонує їм вкрай рідко.

Вказувала, що відповідач наполягає на тому, що матеріальним забезпеченням спільних доньок повинна піклуватися виключно вона, тож за тривалий час окремого проживання сторін, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Зазначала, що відповідач є здоровим, дієздатним та працездатним чоловіком, а тому має реальну можливість забезпечувати належний рівень життя своїх дітей.

Посилалась на те, що відповідач має не тільки достатній стабільний заробіток (дохід), а й рухоме та нерухоме майно. Також, він має високий рівень матеріального забезпечення, про що свідчать також і його витрати, такі як зокрема, коштовний відпочинок у високий сезон на гірськолижному курорті.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, а всього 6000 грн. щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 23 грудня 2021 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 544,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позов ОСОБА_3 .

Відмовити в задоволенні позову про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання старшої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити аліменти з відповідача ОСОБА_1 на утримання меншої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття, які будуть перераховуватися безпосередньо на банківську карту останьої.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що спільні діти позивача та відповідача зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , в квартирі, яка належить на праві власності відповідачу та комунальні платежі за користування якою сплачує також відповідач.

Вказувала, що відповідач не ухилявся і не ухиляється від покладеного на нього обов'язку брати участь в вихованні та утриманні дітей.

Зазначала, що відповідач щомісячно сплачував потреби на навчання дітей, шкільні збори, придбання підручників, оплату додаткових репетиторів з англійської мови, математики, фізики, заняття з танців та кишенькові гроші дітям. Також, відповідач приймав матеріальну участь в оплаті витрат на лікування зубів старшої доньки у стоматолога, оплачував відпочинок обох доньок в ДСОК ім. Гагаріна в м. Ірпінь у 2019 році, на першій та другій змінах (вартість на 1 дитину за 1 зміну складала 8280,00 грн.), також регулярно брав дітей у подорожі Україною, в м. Умань, Карпати, витрати на які були повністю на відповідачу.

Посилалась на те, що у 2020 році відповідач надавав кошти на відпочинок дітей у Туреччині разом з позивачем, оплативши спочатку 6000 грн. на банківську карту позивача та 5000 грн. на банківську карту турагента. А тому, твердження позивача про те, що відповідач не надає допомоги на утримання дітей, не цікавиться їх розвитком, потребами та інтересами, участі в їх вихованні практично не бере, не відповідають дійсності.

Вказувала, що з початку повномасштабної війни РФ на території України і по сьогоднішній день, позивач та молодша дочка сторін проживають в Німеччині, а старша дочка ОСОБА_4 проживає разом з батьком у м. Києві. Тобто, позивач не знаходиться в Україні, а 14-річна дитина не може проживати самостійно, вона в будь-якому випадку проживає з кимось із батьків, у нашому випадку з батьком, який знаходиться в м. Києві. Зазначала, що старша дочка позивача та відповідача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою реєстрації її місця проживання та перебуває на повному утриманні відповідача. Тобто, позивач не утримує старшу дитину, а отже, не може отримувати аліменти на її утримання. Посилалась на те, що з 24 серпня 2022 року старша дитина сторін знаходиться на повному утриманні відповідача, на підтвердження чого до заперечень відповідача від 11 жовтня 2022 року було додано копію банківської виписки з картки ОСОБА_4 за період з 24 серпня 2022 року по 04 жовтня 2022 року, яка підтверджує відсутність перерахування грошових коштів на картку дитини від позивача. Вказувала, що відповідач оплачує дозвілля та кишенькові витрати старшої дитини, також 04 жовтня 2022 року оплатив благодійний внесок за навчання дитини у 8-А класі, у розмірі 2000 грн., який оплачується батьками дитини 1 раз на семестр. Крім того, відповідач здійснив покупку канцелярії для дитини на найближчі місяці у розмірі 961,56 грн., було придбати теплий одяг, що було в повній мірі зроблено відповідачем 25 вересня 2022 року. Зазначала, що в матеріалах справи відсутні підтвердження зі сторони позивача витрат на обох дітей, позивач не надає докази на підтвердження понесення таких витрат, ніяк не обгрунтовує розмір аліментів у заявленій сумі тощо. Після того, як старша дочка ОСОБА_4 залишилась проживати разом з батьком, позивач не надала жодної суми на утримання старшої дочки. Посилалась на те, що відповідач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований як фізична особа-підприємець з 18 червня 2020 року, основним видом діяльності якого є комп`ютерне програмування. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 2021 рік, середньомісячний дохід відповідача у 2021 році становить близько 15886,22 грн. Вказувала, що також відповідач долучав докази перебування його матері на частковому утриманні відповідача (мама Відповідача ОСОБА_8 , 1946 року народження (76 років), є пенсіонером (непрацездатною), потребує допомоги в лікуванні тощо. Дана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

Зазначала, що адвокатом відповідача було проведено опитування у рамках п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» сусідки відповідача та старшої дочки ОСОБА_4 - ОСОБА_10 (оригінал протоколу в матеріалах справи). ОСОБА_10 зазначає, що з літа 2022 року старша дочка позивача та відповідача - ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Сусідка ОСОБА_10 часто бачить відповідача разом з старшою дочкою ОСОБА_4 в будинку, в сусідніх супермаркетах тощо. Молодша дочка позивача та підповідача ОСОБА_11 проживає разом з матір`ю (позивачем) в Німеччині. Однак, даний доказ взагалі не взято до уваги судом першої інстанції. Посилалась на те, що у відповіді Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету ім. Т. Шевченка від 20 жовтня 2022 року за №060-224 значиться, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка безкоштовно відповідно до Положення про Український фізикоматематичний ліцей Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Розділ V п.5.5) від 21 жовтня 2021 року №805-32. Вказувала, що позивач сама повідомила суд першої інстанції, що проживає в Німеччині, старша дочка сторін за період з серпня 2022 року по сьогоднішній день не виїжджала за межі України та мала осінні, зимові, весняні та літні канікули. В канікулярний період відповідно до Положення Ліцею , здобувачі освіти не проживають в спальному корпусі. Тому в цей час, старша донька проживала саме з батьком. Судом першої інстанції не взято до уваги, що матір дівчинки проживає в Німеччині, а дитина в Україні не може проживати без опіки та піклування батьків або одного з них. Зазначала, що відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін призвело до порушення права відповідача на доступ до суду як складового елементу права на справедливий судовий розгляд, передбаченого в п.1 ст.6 ЄКПЛ. Посилалась на те, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, за 2021 рік відповідачем було отримано дохід у розмірі 200668,11 грн., з яких сплачено податку у розмірі 10033,41 грн. Тобто, чистий дохід відповідача у 2021 році склав 190634,69 грн. Середньомісячний дохід відповідача у 2021 році становив близько 15886,22 грн.

04 вересня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування вимог, посилалася на те, що відповідачем не надано доказів того, що старша донька проживає разом з ним, натомість остання проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Крім того, весь час позивач перераховувала кошти старшій доньці та забезпечувала її. У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження. Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, а всього 6000 грн., щомісячно, з урахуванням індексації відповідно до закону, починаючи з 23 грудня 2021 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме у розмірі 10000 грн. щомісячно для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дітей, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні, та не надала доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Також, судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не надано суду доказів, що старша донька ОСОБА_4 проживає разом з ним та перебуває на його утримані.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2007 року, який було розірвано рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_3 разом з двома дітьми, починаючи з 30 вересня 2014 року і по теперішній час, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідок про реєстрацію місця проживання.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 . Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основний видом діяльності якого є комп`ютерне програмування. Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27 вересня 2022 року, ОСОБА_1 за 2021 рік отримав дохід у розмірі 200668,11 грн. за вирахуванням податків з цієї суми у розмірі 10033,41 грн. Відповідно до довідки №060-224 від 20 жовтня 2022 року, виданої Українським фізико-математичним ліцеєм Київського національного університету імені Тараса Шевченка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахована до 8А класу Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка наказом ректора КНУ імені Тараса Шевченка «Про зарахування учнів до УФМЛ» №0-99-060 від 29 серпня 2022 року та проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка безкоштовно, відповідно до Положення Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 21 жовтня 2021 року №805-32. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з подружжя на утримання дитини є обов`язкове проживання дитини з тим з батьків, які подали заяву про стягнення аліментів, оскільки за загальним правилом їх має сплачувати той із батьків, який проживає окремо від неповнолітнього. Адже, у випадку, якщо дитина почала проживати із платником аліментів, а він і надалі продовжує їх сплачувати іншому із батьків, існує порушення як прав дитини на отримання цих платежів, так і майнових прав платника аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем ОСОБА_3 та її представником, ОСОБА_3 з початку війни РФ проти України, проживає в Німечинні разом з меншою дочкою ОСОБА_11 .

З матеріалів справи також вбачається, що між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання дочки ОСОБА_4 , який перебував на розгляді у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/11669/22).

У листопаді 2022 року представник відповідача звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у даній справі №760/34253/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №760/11669/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі залишено без задоволення.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 червня 2023 року у справі №760/11669/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовлено.

Представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до матеріалів справи було додано диск із технічним записом судового засідання від 23 червня 2023 року у справі №760/11669/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, з якого вбачається, що ОСОБА_4 давала пояснення в судовому засіданні в межах вказаної справи. Як вбачається з вказаного технічного запису, ОСОБА_4 пояснила, що проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка, рішення щодо заселення в гуртожиток ліцею прийняла сама та пояснила, що їй так зручніше та мотивувала це економією часу. Вказувала, що обов`язково кожні вихідні та інколи додатково на тижні, вона приїжджає з ліцею до свого батька додому, в цей час проводить час з друзями та вдома. Зазначала, що з батьком у неї хороші відносини, він повністю забезпечує її матеріально, за весь час навчання в ліцеї, позивачка не надсилала їй грошей.

А відтак, доводи позивача про те, що обоє спільних дітей, в тому числі старша ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають разом з нею та перебувають на повному її утриманні суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки твердження сторони позивача про те, що старша донька проживає з ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, спростовують доказами наявними в матеріалах справи. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надала.

Виходячи з вищевикладеного, встановлено, що старша донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає разом з матір'ю, а проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Тараса Шевченка, відповідно на утриманні позивача остання не перебуває, а відтак колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання старшої доньки ОСОБА_4 .

Щодо посилання сторони позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що більшу частину літніх канікул 2023 року ОСОБА_4 проживала у матері в Німеччині та ОСОБА_3 придбала дочці ОСОБА_4 все те, що вона просила: одяг, косметику, смаколики, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що відповідальність щодо виховання дітей покладається на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за дітьми є рівним для обох з них.

Відповідач, заперечуючи проти позову в суді першої інстанції та звертаючись з апеляційною скаргою, просив суд визначити розмір аліментів на утримання меншої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття, які будуть перераховуватися безпосередньо на банківську карту дитини.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 грн., з 1 липня - 2744 грн., з 1 грудня - 2833 грн. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: 2833 грн.

Колегія суддів враховує, що визначений в оскаржуваному рішенні розмір аліментів на одну дитину (3000 грн.) є більшим, ніж розмір про який просить позивач в апеляційній скарзі (100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), проте така різниця не є критичною і суттєво не порушує права платника аліментів.

А відтак, колегія суддів вважає вірним, визначений судом першої інстанції, розмір аліментів на утримання меншої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 3000 грн.

Крім того, суд вважає, що вимога апелянта про зарахування коштів, які він буде сплачувати як аліменти безпосередньо на банківську карту дитини не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Проте, відповідачем ОСОБА_1 обставин нецільового витрачання аліментів позивачем ОСОБА_3 доведено не було, відповідно відсутні підстави для задоволення вимоги про зарахування коштів на банківську карту дитини.

Щодо доводів апелянта про те, що на його частковому утримані перебуває його матір, яка є пенсіонером та потребує лікування, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що наявність у відповідача матері пенсіонерки не звільняє ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_11 .

За таких обставин, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання старшої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ухваленню в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання старшої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: