Номер провадження: 22-ц/813/1975/23
Справа № 494/628/21
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун К.В.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковтун Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2021 року адвокат Ковтун К.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Березівської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,75 га, що розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області. З приводу оформлення спадщини позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори м. Одеси лише у квітні 2021 року. Однак, нотаріальна контора відмовила в оформленні спадкових прав внаслідок пропуску встановленого законом строку, також повідомила позивача, що оскільки він звернувся після спливу встановленого шестимісячного строку, та згідно ст. ст. 1220, 1268-1270, 1272 ЦК України йому необхідно звернутись до суду з питанням щодо продовження строку, достатнього для прийняття спадщини. У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 також вказав, що строк для прийняття спадщини був ним пропущений у зв`язку з тим, що він проживав все своє доросле життя у м. Запоріжжі та про наявність спадкового майна у батька з часу відкриття спадщини до весни 2021 року не знав.

Відповідач Березівська міська рада Одеської області не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог та не заперечує проти повного та об`єктивного розгляду судом справи по суті.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Ковтун К.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення Березівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача Березівської міської ради Одеської області до апеляційного суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання судових повісток. Клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого про дату судового засідання відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача та представника ОСОБА_1 адвоката Ковтун К.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, й просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Крім того, частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).

Відповідно до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом на земельну ділянку, площею 5,75 га, що розташована на території Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області, яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ОД №071951, виданого 25 червня 2003 року (а.с. 8,11-12).

02 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Суворовської державної нотаріальної контори Одеси щодо прийняття спадщини, однак йому було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки попущено шестимісячний строк та надано з цього приводу відповідне роз`яснення (а.с. 13).

Згідно копії паспорту громадянина України вбачається, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 з 18 червня 2002 року є: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, представник позивача в обґрунтування підстав позову зазначила, що встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк для звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Саєнко О.М. пропустив у зв`язку з тим, що проживав все своє доросле життя у м. Запоріжжі та про наявність спадкового майна у свого батька з часу відкриття спадщини до весни 2021 року, тобто протягом 8 років, не знав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив із того, що зазначені представником позивача причина пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини є неповажною, оскільки після смерті спадкодавця сплинуло майже 8 років, у позивача була реальна можливість подати заяву до нотаріуса у строк, встановлений законом, не зважаючи, при цьому, на свою віддаленість від місця проживання спадкодавця та незнання з часу відкриття спадщини про спадкове майно, що на думку суду, не могло бути явною об`єктивною перешкодою для звернення до нотаріуса.

Статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року є законним, обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог.

Апеляційний суд визнає не обґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не знав про смерть свого батька, позивач ніколи не спілкувався з батьком, проживав окремо в м. Запоріжжі, з огляду на наступне.

Вимогами пункту 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). «Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

Вищевикладені правові позиції також застосував Верховний Суд в постанові від 16 квітня 2021 року, справа №480/1544/18.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий висновок містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18).

Також, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20) Верховний Суд дійшов висновку, що брак спілкування позивача із спадкодавцем унаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі №296/12109/18.

Отже, згідно вимог чинного законодавства та практики Верховного Суду, відсутність в позивача інформації щодо смерті батька, проживання в іншому населеному пункті та не спілкування зі спадкодавцем за життя, апеляційний суд не може визнати поважними причинами пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач в особі органу місцевого самоврядування не заперечували стосовно визначення додаткового строку ОСОБА_1 для подання ним заяви про прийняття спадщини, а також те, що відповідач не претендував на спадкове майно померлого, як на відумерлу спадщину, не є вирішальним чинником для суду, під час вирішення питання про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, доводи наведені у апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є недоведеними, оскільки позивач не надав достатніх і належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали би йому подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Ковтун Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Березівського районного суду Одеської області від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 24 квітня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік