Номер провадження: 22-ц/813/5030/23
Справа № 946/4801/22
Головуючий у першій інстанції Адамов А.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Гуденка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

встановив:

У липні 2022 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з вказаним вище позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість, яка станом на 01 березня 2022 року складає - 42462,42 грн., з яких: 19 704,28 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 9 341,96 грн. - проценти за користування кредитом; 300 грн. - комісія за отримання готівки за рахунок кредитних коштів; 2 376,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (Кредиту); 1683,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1779,70 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу- (кредиту); 893,55 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 4220,41 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 2162,50 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Позовна заява обґрунтована тим, що 10 лютого 2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015-0456 філії Одеське обласне управління та ОСОБА_1 на підставі заяви про приєднання №1327190 укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі Заява про приєднання» та/або «Заява»).

Згідно п.3.1 Заяви про приєднання, шляхом підписання цієї заяви про приєднання до договору, клієнт беззастережно приєднується до договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, кредитного договору.

Відповідно до п.п. 3. 4. 1.-3. 4. 2., п. 3.4. Заяви, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та надав платіжну картку типу MasterCard Debit Standart «Моя картка», а також ПІН-конверт до неї.

Поточний рахунок відповідача було змінено з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 .

Згідно п. 5.5. Заяви, відповідач підтвердив, що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування кредитною карткою. Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання. Пунктами 6.2.-6.6. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії кредиту), яка є складовою Заяви про приєднання передбачено, що Клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) у сумі 20000 грн. з можливим подальшим збільшенням до 250000 грн. на строк 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При виписку платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35 % річних та сплачується щомісячно.

Проте взяті на себе зобов`язання, зокрема, в частині повернення наданих кредитних коштів відповідач не виконує, водночас АТ «Ощадбанк» свої зобов`язання за вказаним договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на платіжну картку. Відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01 березня 2022 року складає 42462,42 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року

позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у загальному розмірі 33406, 26 грн., яка складається з: 19704,28 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); 9341,96 грн. - проценти за користування кредитом; 300,00 грн. - комісія за отримання готівки за рахунок кредитних коштів; 2376,45 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (Кредиту); 1683,57 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, АТ «Ощадбанк» в інтересах якого діє уповноважений представник-адвокат Гортолум В.С. звернулося з апеляційною скаргою в якій просить рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року в частині позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк»:

1779,70 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення боргу (кредиту); 893,55 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 4220,41 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 2162,50 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Вирішити питання щодо судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції невірно трактував приписи Верховного Суду щодо ст.625 ЦК України, ототожнивши відсотки, які передбачені умовами кредитного договору за користування кредитними коштами та відсотки, що сплачуються за прострочення грошового зобов`язання, що по суті є абсолютно різними видами відповідальності боржника.

Відповідачем не виконано умови договору, грошові кошти за договором та відсотки не сплачено, тому скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у постановах від 13 квітня 2020 року у справі №518/36/13-ц та від 17 червня 2020 року у справі №727/4474/17, скаржник зазначає, що у цих справах суди стягували заборгованість за договором, яка включає у тому числі інфляційні втрати та 3% річних.

Правом на відзив відповідач не скористався.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині відмови в задоволенні позову банку про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду в оскаржуваній частині відповідає.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0456 філії - Одеське обласне управління та ОСОБА_1 на підставі Заяви про приєднання № 1327190 укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (надалі - «Заява про приєднання» та/або «Заява») (а.с. 15-16).

Згідно з п. 3.1. Заяви про приєднання, шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, Кредитного договору.

Пунктом 3.2. Заяви передбачено, що відповідно до умов Договору Банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою.

Відповідно до п.п. 3. 4. 1.-3. 4. 2., п. 3.4. Заяви, Банк на підставі наданих Клієнтом відповідно до вимог чинного законодавства України документів відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та надав платіжну картку типу MasterCard Debit Standart «Моя картка», а також ПІН-конверт до неї.

Поточний рахунок відповідача було змінено з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок НОМЕР_2 .

Згідно п. 5.5. Заяви, відповідач підтвердив, що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування кредитною карткою. Тарифами, які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання.

Відповідно до п. 6.1. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, підписанням цієї заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, Клієнт ініціює одержання кредиту та погоджується з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору, та підтверджує укладення між ним та Банком Кредитного договору.

Пунктами 6.2. - 6.6. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії кредиту), яка є складовою Заяви про приєднання передбачено, що Клієнту надається кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) у сумі 20000 грн. з можливим подальшим збільшенням до 250000 грн. на строк 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Строк кредиту (користування ним) встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35 % річних та сплачується щомісячно.

Згідно п.п. 6.10. - 6.12. Заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії, всі інші умови Кредитного договору, в т.ч. порядок його зміни містяться в Договорі. Підписанням цієї Заяви клієнт підтверджує, що до підписання цієї Заяви Банк надав йому як споживачу та він ознайомився з загальною вартістю кредиту, реальною річною процентною ставкою та загальними витратами по кредиту, які викладені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту у додатку до цієї Заяви та підтвердив, факт отримання ним у письмовій формі Паспорту споживчого кредиту.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно п. 5.5. Заяви про приєднання, клієнт підтвердив, що отримав, ознайомився і погодився із Правилами користування кредитною карткою, тарифами. які діють на дату підписання цієї Заяви про приєднання.

Згідно п. 6.6.1. Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 10 лютого 2018 року, процентна ставка за Кредитом є фіксованою і складає: 35 процентів за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду (п.п. 6.6.1.); 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. Проценти за користування Кредитом сплачуються щомісячно згідно умов Договору (п.п. 6.6.2.).

Згідно Заяви про приєднання № 1327190 до Договору, строк кредитування встановлено 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині суд виходив з того, що строк дії договору про споживчий кредит №1327190 від 10 лютого 2018 сторони визначили у 60 місяців, тобто до 10 лютого 2023, позивач звернувся до суду 18 липня 2022 року про стягнення заборгованості, яка утворилася станом на 01 березня 2022 року, тобто строк кредитування, визначений договором, ще не закінчився, тому спірні правовідносини регулюються

ст. 1048 ЦК України, а не ст. 625 ЦК України, в той час як позивач безпідставно паралельно застосовує зі ст. 1048 ЦК України й ст. 625 ЦК України, нараховуючи як проценти за договором так і на підставі ст. 625 ЦК України за одні й ті ж самі періоди, тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку 3% річних та інфляційних витрат на загальну суму 9056,16 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статями 626, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, встановлені договором.

Як передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання

зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець)

зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Тобто позичальник отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та

отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання повернути грошові кошти у встановлений строк та

сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або

законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки

Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до

кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із

комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити

грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося, що

цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується

наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості

правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною

першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право

тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргуз урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при

наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за

частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке

порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про

цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові.

Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі N 363/3965/15 (провадження N 61-11520св20).

У постанові Верховного суду від 15 серпня 2023 року у справі №753/6547/17 зазначено, що: «надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості

кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Такий підхід вочевидь не відповідає балансу інтересів сторін кредитного договору та призводить до того, що кредитор не використовує ефективні способи захисту своїх прав одразу після порушення боржником умов договору.».

У справі, що переглядається, суд вирішуючи спір, правильно зазначив про те, що на момент звернення банку із позовом до суду (18 липня 2022 року), строк дії кредитного договору, обумовлений сторонами, терміном на 60 місяців з дати укладення договору (10 лютого 2018 року) не закінчився, тобто таким чином банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання в частині строку дії договору, шляхом пред`явлення позову про дострокове повернення кредиту.

За таких умов, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що спірні правовідносини врегулюванні саме

положеннями ст. 1048 ЦК України, тобто у банку виникає право на отримання з відповідача процентів за користування кредитом за час користування кредитними коштами, встановлених умовами кредитного договору.

Водночас, суд правомірно відхилив доводи позивача про наявність правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у формі 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України за період часу, що є тотожним тому, протягом якого позивач здійснив нарахування процентів на підставі ст. 1048 ЦК України, оскільки одночасне застосування інституту стягнення процентів за договором позики (1048 ЦК України), та притягнення відповідача до відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) є взаємовиключним, з огляду на характер та правову (юридичну) природу таких видів цивільно-правової відповідальності.

Як убачається зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, банк здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат у межах строку дії кредитного договору, що суперечить наведеним вище вимогам закону, а тому місцевий суд обґрунтовано залишив без задоволення цю частину позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги правильності цих висновків місцевого суду не спростовують.

Посилання скаржника про те, що судом не враховано висновків стосовно застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі №518/36/13-ц, від 17 червня 2020 року у справі №727/4474/17 не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі №727/4474/17 (постанова від 17 червня 2020 року) судами встановлено, що 24 листопада 2011 року банк достроково пред`явив до відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, у той час як з позовом звернувся у травні 2017 року. За результатами перегляду справи, Верховний Суд погодився з висновками судів про відмову у задоволенні позову ПАТ "Ощадбанк" щодо стягнення кредитної заборгованості у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Також суд касаційної інстанції зазначив про те, що оскільки позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційних втрат за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 03 травня 2014 року по 03 травня 2017 року (тобто за 3 роки до дня звернення з цим позовом), то суд повинен установити, чи дотримано строки позовної давності з урахуванням викладеного вище висновку Великої Палати Верховного Суду.

У справі № 518/36/13-ц (постанова від 13 квітня 2020 року) суди встановивши, що

заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 07 липня 2010 року на користь банку було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 06 липня 2007 року в повному обсязі, проте на даний час боржниками не виконано, суд першої інстанції, з висновками якого по суті спору погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову банку в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вказаних вище постановах Верховного Суду, на які посилається банк, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №727/4474/17, №518/36/13-ц. У цих справах, Верховний Суд не робив висновків щодо можливості у межах строку дії кредитного договору, одночасно стягувати з боржника і відсотки за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України) і 3% річних та інфляційні витрати (ст.625 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги відповідача за своїм змістом та суттю загалом є обґрунтуванням позовних вимог у вказаній вище частині, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими зазначені вище висновки суду з якими не погоджується позивач.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги позивача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова