Номер провадження: 22-ц/813/6459/23
Справа № 521/5028/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хажинського Руслана Михайловича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

01.03.2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 19 579,14 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 19.12.2019 року з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем « Toyota», держномер НОМЕР_1 , трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), внаслідок чого автомобілю «Geely» держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 була завдана матеріальна шкода у розмірі 19 113,12 грн.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9-10).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була.

Власнику автомобіля «Geely», держномер НОМЕР_2 ОСОБА_2 МТСБУ виплатило на відшкодування матеріальної шкоди 18 029,14 грн.

Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати пов`язані із виготовленням висновку щодо розміру матеріальних збитків та із збором документів у розмірі 1 550,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив його позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.05.2023 року позовні вимоги МТСБУ були задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ завдані збитки в порядку регресу у розмірі 19 579,14 грн., а також судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.(а.с.130-132).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Хажинський Р.М. ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.136-139).

У відзиві на апеляційну скаргу МТСБУ, посилаючись на те, що доводи представника апелянтки є необґрунтованими та не мають значення для справи, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін (а.с.162-163).

В своїх пояснення на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає (а.с.172-173).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 02.10.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 02.10.2022 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.06.2023 року (а.с.152), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.153-157).

Колегія суддів також зазначає, що суддя ОСОБА_3 в період з 26 липня по 25 серпня 2023 року, а суддя Драгомерецький М.М. - з 27 по 29 вересня 2023 року перебували у відпустці (а.с.66, 67).

Крім того, у зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_4 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-23 року від 01 серпня 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 року головуючий у справі суддя Цюра Т.В. була замінена на суддю Сегеду С.М., судді: Комлева О.С., Сєвєрова Є.С. були залишені в складі колегії суддів (а.с.169).

В подальшому, протоколом повторного автоматизованого авторозподілу судової справи між суддями від 06.09.2023 року визначено інший склад постійно діючої колегії судів: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Громік Р.Д., Драгомерецький М.М. (а.с.179).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачки на користь позивача завдані збитки в порядку регресу, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. В свою чергу, відповідачем не надано доказів здійснення оплати ремонтних робіт транспортного засобу третьої особи (а.с.130-132).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За правилами ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2019 року з вини ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем « Toyota», держномер НОМЕР_1 , трапилась ДТП, внаслідок чого автомобілю «Geely» , держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , завдана матеріальна шкода у розмірі 19 113,12 грн.

Власником автомобіля «Geely» держномер НОМЕР_2 , є ОСОБА_2 (а.с.14).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.02.2020 року ОСОБА_1 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.9-10).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку від 13.02.2020 року, завданого власнику колісного транспортного засобу «Geely» держномер НОМЕР_2 вартість матеріального збитку становить 19 113,12 грн. (а.с.15-21).

У добровільному порядку ОСОБА_1 заподіяну шкоду власника автомобілю «Geely», держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відшкодувала, у зв`язку з чим . ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з метою отримання матеріального відшкодування.

01.04.2020 року МТСБУ здійснило виплату ОСОБА_2 у розмірі 18 029,14 грн. на відшкодування матеріального збитку (а.с.31).

Крім того, для визначення матеріального збитку завданого внаслідок ДТП автомобілю «Geely», держномер НОМЕР_2 , позивач поніс витрати у розмірі 1 550,00 грн. (а.с.32).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (п.п. 39.2.1 п. 39.2. ст. 39 Закону).

Відповідно до підпункту «а» п. 41.1ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до норм п. 38.2.1 статті 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином до МТСБУ у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 компенсації у повному обсязі регламентної виплати - матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, яка мала місце 19.12.2019 року, автомобілю «Geely», держномер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 .

Посилання представника заявника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 відремонтувала автомобіль ОСОБА_5 є безпідставними, оскільки, як вбачається з наданих суду копій наряду-замовлення ремонтних робіт, рахунку фактури, акту виконаних робіт та інше, замовником та платником вказаних робіт є ОСОБА_2 (а.с.102-107).

Безпідставним також є посилання представника заявника апеляційної скарги на те, що ОСОБА_1 частково відремонтовала автомобіль ОСОБА_2 .. На підтвердження цих доводів апелянткою надано розписку, в якій зазначено, що потерпілий ОСОБА_2 не до кінця приймає відновлений транспортний засіб «Geely», держномер НОМЕР_2 , зазначаючи, що були зроблені деякі роботи по відновленню вказаного транспортного засобу (а.с.55). Однак на підтвердження вказаних доводів відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що ремонт транспортного засобу проведено саме ОСОБА_1 .

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що надані ОСОБА_2 наряд замовлення, рахунки фактури, акти виконаних робіт не містять номера, дати, печатки, підпису СТО, а тому є недопустимими доказами, є також необґрунтованими, оскільки виплата відшкодування матеріального збитку проводилася на підставі звіту автотоваронавчого дослідження від 27.01.2020 року.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хажинського Руслана Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 02.10.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький