Справа № 461/6885/22
Провадження № 2/466/1081/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Колодій Я.П.

з участю представника

позивача ОСОБА_1

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в:

19.12. 22 р. позивач, ЛМКП «Львівтеплоенерго», звернулось до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги за спожиту теплову енергію в сумі 22 510,66 грн. та судового збору, з врахуванням збільшених 04.07.2023р. позовних вимог.

Позовна заява надійшла до Шевченківського районного суду м. Львова 08.02.2023р., за територіальною підсудністю .

В обґрунтування вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилається на те, що договірні відносини з відповідачкою врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021р., який є публічним договором приєднання і вважається укладеним з останньою.

Згідно умов договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язане постачати теплову енергію в гарячій воді до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Відповідачка в свою чергу зобов`язана її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

Однак остання свої договірні зобов`язання по оплаті теплової енергії не виконує, внаслідок чого, станом на день подання позову, її заборгованість за період з 01.03.2022р. по 31.10.2022р. складає 22 510,66 грн.

Ухвалою від 10.02.2023р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

04.01.2022 року відповідачка ОСОБА_3 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечила проти позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго». Пояснила, що жодного договору приєднання з даним підприємством не укладала. Натомість, існує договір між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , зокрема про надання послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2013р., який не розірваний на даний час. Відтак, вважає, що позивач, оспорюючи дії ФОП ОСОБА_3 , помилково визначив підсудність даної справи місцевому загальному суду, а вказаний спір належить до юрисдикції господарського суду. Також зазначила, що нежитлове приміщення не обігрівається централізованим опаленням з березня 2021 року, обігрів здійснюється електричними приладами.

15.03.2023р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало до суду відповідь на відзив, в якому підтримало заявлені вимоги. Посилання відповідачки на те, що між підприємством та нею, як фізичною особою не існує договірних відносин вважає необгрунтованим. Адже остання , як фізична особа , є власником нежитлового приміщення, відповідно є споживачем теплової енергії, а тому зобов`язана оплачувати постання такої. Законом не передбачено вчинення сторонами будь-яких додаткових дій для укладення договору про постання теплоенергії. Презюмується, що такі договори укладені і цей факт не потребує доведення.

Стосовно посилання відповідачки на договір від 01.04.2013, укладений з нею, як ФОП, зазначає, що предметом даного правочину була саме поставка теплової енергії та гарячого водопостачання, а не надання житлово-комунальної послуги, як такої. Такі послуги надавалися лише мешканцям багатоквартирного будинку. У зв`язку з змінами в законодавстві, між сторонами виникли нові правовідносини з надання комунальної послуги з постачання теплової енергії як споживачу, що володіє нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку, а договір постачання теплової енергії в гарячій воді припинив свою дію. Про укладення попереднього договору поставки теплової енергії відповідачка зверталась до ЛМКП, саме як ФОП, тому в рахунках, що виставлялись їй поряд з її ім`ям було зазначено словосполучення «фізична особа-підприємець». Сам факт, хто саме є власником нежитлового приміщення, фізична особа чи ФОП, жодним чином не впливає на розмір плати за спожиту послугу, а також на порядок розрахунків між сторонами та не змінює правової природи відносин, що між ними існують.

На думку позивача, посилання відповідачки на те, що приміщення не обігрівається з березня 2021 року також не заслуговує на увагу. Адже до березня 2022 року нею повністю внесено плату за фактично спожиті послуги, згідно поданих нею показів лічильника. До того ж, остання не від`єднана від системи теплопостачання у багатоквартирному будинку, а відтак, повинна сплачувати за надані послуги за діючим тарифом.

27.04.2023р. відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вона посилалась на аргументи, аналогічні викладеним у відзиві. Просила у задоволення позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_1 , позов підтримала у повному обсязі, просила такий задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти задоволення позову ЛМКП «Львівтеплоенерго» заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов такого висновку.

Відповідачці ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину (а.с.12).

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно Закону України 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 2 ст. 7, ч. 2 ст. 8 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 12 Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Згідно ч.1 ст. 13 вказаного Закону, договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг (ч.5 ст. 13 ЗУ № 2189-VIII).

Вищевказаний договір є публічним договором приєднання, текст якого розміщений 30.10.2021р. на сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Отже Законом визначено, що особи, котрі володіють житловими чи нежитловими приміщеннями у багатоквартирних житлових будинках, є споживачами житлово- комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води.

З усіма фізичними або юридичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку і станом на 01.12.2021р. не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, вважатимуть укладені публічні договори приєднання за формою, встановленою Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. з урахуванням змін, внесених КМУ від 08.09.2021 № 1022.

Згідно умов договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язане постачати теплову енергію в гарячій воді до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач - її отримувати і оплачувати за встановленими тарифами на умовах і в терміни, передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі.

Як на підставу своїх заперечень проти позову, відповідачка покликається на те, що жодних договірних відносин між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та нею, як фізичною особою не існує, оскільки вона не вчиняла жодних дій, які б підтверджували факт приєднання до умов договору постачання теплової енергії.

Натомість стверджує, що договір про постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 укладено між ЛМКП та нею, як фізичною особою-підприємцем ще 01.04.2013р. Угода не розірвана та дійсна по теперішній час.

На переконання суду, вказане твердження відповідачки спростовується, з огляду на таке.

Як вказувалось вище, в силу вимог Закону № 2189-VIII, станом на 01.12.2021р. відповідачкою, як власницею нежитлового приміщення за вищевказаною адресою не було прийнято жодного рішення про вибір моделі договірних відносин з теплопостачальним підприємством ЛМКП «Львівтеплоенерго», не укладено відповідних договорів.

Таким чином, з нею, як виконавцем комунальних послуг, вважається укладеним індивідуальний публічний договір приєднання за формою, встановленою Правилами, затвердженими постановою КМУ від 21.08.2019 № 830, з урахуванням змін.

Згідно п. 13 вказаних Правил, фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

ОСОБА_3 були проведені оплати за спожиту послугу за грудень 2021, січень-лютий 2022 року, що стверджується виписками з банківських рахунків в матеріалах справи.

Теплопостачальні послуги надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго» до нежитлового приміщення відповідачки по теперішній час, таке не відключено від мереж теплопостачальної організації.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 користувалась послугами з постачання теплової енергії у опалювальний період 2021-2022 років, з 01 грудня 2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та нею виникли договірні відносини, врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, укладеним на підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово- комунальні послуги».

Також суд зазначає, що дійсно, між сторонами діяв договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №1536 від 01.04.2013 року, що був укладений між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та ОСОБА_3 як фізичною особою-підприємцем.

З метою укладення вказаного договору поставки теплової енергії, відповідачка зверталася до ЛМКП «Львівтеплоенерго» саме як ФОП, саме тому в рахунках за комунальні послуги поряд з її іменем зазначено словосполучення «фізична особа-підприємець» та номер, ідентичний номеру попереднього договору.

Однак, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII, між сторонами даного спору виникли нові правовідносини з надання комунальної послуги з постачання теплової енергії як споживачу, що володіє нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку, а договір постачання теплової енергії в гарячій воді припинив свою дію. До даного договору застосовувалися положення законодавства про купівлю-продаж енергетичних ресурсів. Предметом даного правочину була саме поставка теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, а не надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, як вказано в ЗУ № 2189-VIII.

Таким чином, той факт, що в рахунку наявне словосполучення «фізична особа-підприємець», не звільняє відповідачку від обов`язку оплачувати спожиті послуги, оскільки назва такої зазначена вірно, всі вихідні дані для нарахувань не змінюються, як і сума до оплати за місяць. А думка останньої про те, що їй може виставлятися подвійна оплата за спожиті комунальні послуги за обома договорами не відповідає дійсності, оскільки попередній припинив свою дію.

Не заслуговує на увагу і твердження відповідачки, що приміщення не обігрівається системою централізованого постачання з березня 2021 року, а відтак у неї немає обов`язку сплачувати за дані комунальні послуги. Адже, як вказувалось вище, до березня 2022 року нею повністю внесено плату за фактично спожиті послуги, згідно поданих нею показів теплового лічильника.

Вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а не господарського, як вказує відповідачка. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та від 08 травня 2018 року у справі № 757/45133/15-ц.

Зокрема, ВС зазначив, що надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю для особи, яка надає такі послуги, разом з тим, споживач комунальних послуг не здійснює при споживанні вказаних послуг підприємницької діяльності, оскільки вони спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів, і не залежать від правового статусу споживача. Тобто такі договори не є господарськими у розумінні ГК України.

Здійснення відповідачем підприємницької діяльності у цьому випадку не тягне будь- яких наслідків для виникнення та існування договору про надання комунальних послуг, оскільки такий договір вважається укладеним відповідно до Закону № 2189-VIII, а тарифи для власників нежитлових приміщень є єдиними, незважаючи на ту обставину, чи є такі власники суб`єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до наданого позивачем уточненого розрахунку заборгованості відповідачки, за період з 01.03.2022р. по 31.10.2022р., така складає - 22 510,66 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предметом спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 в користь Львівського міського комунального підприємства » Львівтеплоенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2022 по 31.10.22 , в сумі 22 510,66 грн. та судовий збір 2481 грн., а всього 24 991 ( двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто одну ) грн. 66 коп.

Позивач : ЛМКП» Львівтеплоенерго» : м. Львів вул. Д. Апостола, 1 , ЄДРПОУ 05506460.

Відповідач : ОСОБА_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 вересня 2023 року.

Суддя І. Є. Зима