Березівський районний суд Одеської області
14.09.2023
Справа № 494/899/23
Провадження № 2/494/332/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Римаря І.А

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 494/899/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача: Врадіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, в якому просив визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Врадіївського районного суду від 08.06.2018 року було розірвано, але до розірвання вищевказаного шлюбу ОСОБА_6 вже більше року проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька, батьком якої в свідоцтві про народження записаний колишній чоловік ОСОБА_3 відповідно до ч.2 ст. 122 СК України. Як зазначає позивач, що фактично біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є він, тому його дочка носить прізвище та по батькові сторонньої для неї людини. На даний момент внести зміни в свідоцтво про народження дитини можна лише за рішенням суду, тому на підставі цього позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

В судовому засіданні 14.09.2023 року представник позивача - адвокат Пілюк Р.В позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися. Від них надійшли заяви про слухання справи у їх відсутності, оскільки позовні вимоги вони визнають повністю (а.с.37, 39).

Представник третьої особи у судове засідання 14.09.2023 року також не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності. Щодо задоволення позовних вимог залишають на розсуд суду (а.с.41).

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд вважає що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.08.2018 року Виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області народилася ОСОБА_5 , про що складено актовий запис № 2 та її батьками зазначено: в графі «батько»- ОСОБА_3 , а в графі «мати» - ОСОБА_6 (а.с 8).

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої та другої статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу предмет (докази) позову може визначити виключно позивач, у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу.

Під час розгляду справи, судом неодноразово ставилось питання щодо можливості заявлення клопотань та долучення додаткових доказів, проте представник позивача зазначав про достатність наявних у матеріалах справи доказів та відсутність клопотань .

Крім того, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (далі СК України)).

За змістом ст. 126 СК України, заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктами 6, 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.

Разом з цим, суд враховує, що до матеріалів справи долучено Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08.06.2018 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , та фактично через місяць у колишнього подружжя народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представником позивача також наданий Витяг №72 про зареєстрованих осіб у житловому будинку (а.с.15) з якого вбачається, що станом 09.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований в тому числі позивач та відповідач ОСОБА_5 , проте наданий витяг не може бути беззаперечним доказом походження дитини ОСОБА_5 саме від ОСОБА_2 , оскільки лише фіксує факт реєстрації осіб за вищевказаною адресою.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

З наведеного можна зробити висновок, що підставою для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про особу як батька дитини є доведення відсутності кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У випадку недоведення цієї обставини суд відмовляє в задоволенні позову про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Між тим, у позовній заяві позивач зазначає, що батьком дитини є саме він, отже позивач вказує на відсутність кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_5 , проте на обґрунтування вказаного відповідного доказу не надає.

Суд зазначає, що у даному випадку наявність або відсутність кровного споріднення дитини та позивача може бути підтверджена відповідним висновком судово-генетичної експертизи.

Також, позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України взагалі жодним доказом не доведено відсутність кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_3 та диною ОСОБА_5 . Твердження позивача (без наявності відповідних належних доказів) про відсутність кровного споріднення між відповідачем та дитиною ґрунтуються на припущеннях. Суд не вправі з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку на підтвердження або спростування батьківства. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, буквального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права у спірних подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року в справі № 399/1029/15-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 478/690/18, від 15 квітня 2021 року в справі № 645/1098/18.

Водночас, при розгляді справи позивачем взагалі не надано жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Посилання на свідоцтво про народження дитини, рішення суду про розірвання шлюбу, та витяг про місце реєстрації осіб - без проведення відповідного біологічного дослідження кровного споріднення між батьком та дитиною не може бути підставою для задоволення позовних вимог, навіть з урахуванням визнання позову відповідачами.

Отже, встановивши недоведення позивачем кровного споріднення між ним та дитиною , суд доходить висновку про безпідставність заявлених ним позовних вимог щодо батьківства та внесення змін до актового запису.

За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача : Врадіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 )

Третя особа - Врадіївський відділ ДРАЦС у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Героїв Врадіївщини 137 а, смт Врадіївка Первомайського району Миколаївської області)

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.09.2023 року.

Суддя І.А. Римар