Провадження № 2/127/2195/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

13.09.2023 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Мельник А.С., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 звернулися до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просять визнати право власності на земельну ділянку що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку в рівних частках кожному

Позовна заява мотивована тим, що 12.09.2007 року Третейським судом було затверджено рішення про визнання договору міни, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . За умовами Договору міни укладеного в письмовій формі Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_4 4/5 часток житлового будинку під АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у власність по частці кожному житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельну ділянку в спільну сумісну власність, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зареєстроване КП «ВООБТІ» 23.10.2007 року, про що внесені відповідні записи в реєстрову книгу №176 за реєстровим №12395.

Однак, в реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:009:0046, на якій знаходиться будинок державним реєстратором речових прав позивачам відмовлено та запропоновано звернутися до суду про визнання права власності на земельну ділянку.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовну заяву, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Належним чином повідомлена за останнім відомим місцем проживання Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала.

За згодою представника позивачів судом проведено заочний розгляд справи.

Заслухавши представника Позивачів, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

12.09.2007 року Позивачі звернулись до Третейського суду при асоціації «Правового центру підприємництва». В справі № 17-09/07-230 ухвалено рішення від 19.09.2007 року про визнання дійсним договору міни, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . За умовами Договору міни укладеного в письмовій формі Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 передали у власність ОСОБА_4 4/5 часток житлового будинку під АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у власність по частці кожному житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельну ділянку в спільну сумісну власність, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Таким чином, третейським судом вирішено питання про право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 як єдиних власників будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 зареєстроване КП «ВООБТІ» 23.10.2007 року, про що внесені відповідні записи в реєстрову книгу №176 за реєстровим №12395.

Однак в реєстрації права власності на земельну діолянку за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 державним реєстратором відмовлено в звязку з тим що право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на земельну ділянку ЯД № 388936, виданого Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 29.08.2007 року.

Оригінал вищевказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку знаходиться у матеріалах справи №17-09/07-230 Третейського суду при Асоціації «Правовий центр підприємництва» .

Оскільки в позасудовому порядку Позивачі не мають змоги зареєструвати право власності на земельну ділянку, тому вони звернулися до суду про визнання права власності на земельну ділянку в рівних частках за кожним із співвласників. .

Відповідно до положень статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, в разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Частиною третьою статті 457 ЦПК України визначено, що при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Згідно з частиною другою статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Жодних прав та обов`язків інших осіб не було порушено під час винесення рішення Третейським судом, Рішення Третейського суду від 19.09.2007 року не скасовано та є дійсним.

Положення статті 120 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, у редакції від 27.04.2007 року частини першої статті 120 ЗК України (часу внесення змін до статті 120 ЗК України) передбачалось, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Разом з тим, для правильного вирішення спору необхідно проаналізувати статтю 120 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у повному обсязі та взаємозв`язку її окремих частин.

З 01.01.2004 року набув чинності ЦК України в редакції Закону України від 16.01.2003 року № 435-IV (далі Закон № 435-IV), норми статті 377 якого в чинній редакції передбачають, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Разом із тим при відсутності окремої угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Враховуючи цей принцип, належить зробити висновок про те, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31.12.2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27.04.2007 р. N997-V (997-16) і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування )

Отже, є всі підстави для визнання за позивачами права власності на земельну ділянку, оскільки стаття 120 ЗК України на час укладення договору міни та винесення Рішення Третейським судом (19.09.2007 року), передбачає безумовний перехід до особи, яка набула право власності на будівлю, розміщену на земельній ділянці, права власності на цю земельну ділянку або її частину.

Відповідно до викладеного правового висновку Верховного Суду в постанові по справі №364/515/19 від 26.12.2019, з аналізу ст. 377 ЦК України та ст.120 ЗК України випливає існування принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009р.) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Положеннями частин першої та другої статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Оскільки позивачі є власниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки, на якій він розташований, на підставі Рішення Третейського суду, то право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку було припинено відповідно до статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України внаслідок набуття позивачами права власності по частці кожним на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, тобто згідно з цими правовими нормами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 набули по частці кожний право власності на земельну ділянку, на якій розташоване належне їм домоволодіння.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Позивачі просили судові витрати залишити за ними.

Керуючись ст. 377 ЦК України, ст. ст. 120, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частку земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0484 га, кадастровий номер :02:009:0046, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач може оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Позивач ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя