КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2838/23
Провадження № 2-з/488/26/23
УХВАЛА

Іменем України

29.09.2023 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Корабельного районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів.

28.09.2023 р. через канцелярію суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Кучерявої Тетяни Юріївни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Заява мотивована тим, що за рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12.07.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з 04.05.2017 року, розмір і спосіб стягнення аліментів в подальшому було змінено за рішенням суду від 24.10.2018 року 1/3 частина від доходу, але не більше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виконавчий документ перебуває на виконанні в Корабельному ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса), триває виконавче провадження № 54459277. З травня 2020 року позивачка аліментів не отримує, хоча знає, що батько дітей працює, має постійний дохід, але свідомо нехтує виконанням рішення суду.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам, який сформовано виконавцем 12.07.2023 року сума боргу станом на 30.06.2023 становила 157566,74 грн. Крім цього, державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу у розмірі 80581,12 грн. на боржника у зв`язку з невиконанням рішення суду.

Заявник вказала, що згідно з інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідач є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , власність набута на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.07.2019 № 488/3953/17.

Згідно з довідкою про оціночну вартість 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на цей час становить 367 306,65 грн. При цьому загальна сума боргу відповідача перед позивачем, у разі задоволення позовної заяви про стягнення пені, становитиме 395 714,60 грн., що співвідноситься з вартістю майна, за рахунок якого боржник зможе виконати свої зобов`язання.

Заявник стверджує, що це єдине майно, за рахунок якого буде можливе виконання рішення суду у даній справі, зокрема, враховуючи і наявну заборгованість по аліментам у розмірі 157566,74 грн., штраф.

Вказала, що володіє інформацією, що боржник має намір розпорядитись своєю часткою будинку, про що він сам заявив, в будинок приходять потенційні покупці для огляду.

Тому вважала, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить, або навіть унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, доходжу наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Крім того, за викладеними обставинами заява є необґрунтованою в частині існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення майбутнього позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Під час дослідження матеріалів цивільної справи, а також заяви про забезпечення позову, судом встановлено, що заявником не надано до суду жодного доказу щодо намірів відповідача за продати вказану частку житлового будинку, яка зареєстрована на нього на праві спільної часткової власності, тому суд не приймає до уваги посилання заявника на можливі припущення відчуження вказаного майна. Відповідач, як власник частки будинку має право користуватися ним на свій розсуд, тож арешт 1/2 частини вказаного будинку порушить його цивільні права, як власника.

Крім того, суд вважає за належне звернути увагу заявника на те, що виконавчий документ про стягнення з відповідача аліментів перебуває на примусовому виконанні у державній виконавчій службі.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заява не достатньо обґрунтована, підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду не вбачаються, відтак заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) у зв`язку з несплатою аліментів відмовити.

Копію ухвали негайно надіслати заявнику для відома.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя: Я. А. Чернявська