Справа №:755/5118/23
Провадження №: 2-з/755/72/23
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

"20" квітня 2023 р. Дніпровський районний суду м. Києва у складі: головуючого судді Катющенко В.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення приватного нотаріуса, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 18.04.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення приватного нотаріуса, яка передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовна заява надійшла до суду разом з заявою про забезпечення позову, у якій позивач просить суд: накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка згідно з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича від 22.02.2023 року (індексний номер: 66510397) на праві власності належить ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 22.02.2023 рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за іпотекодержателем - ОСОБА_2 . Вказана квартира, що є предметом іпотеки, була придбана особисто заявником на власні заощадження з метою створення сім`ї, початку самостійного життя, окремо від батьків, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 06.12.2019. Разом з тим, як зазначено, у п. 52 розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), в Україні з 24.02.2022 року діє воєнний стан. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, внаслідок зупинення на період воєнного стану дії ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі п. 52 розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», відповідач не мав законних підстав для реєстрації 22.02.2023 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 відповідно до умов Договору іпотеки. Вказує, що оскаржуване рішення відповідача не може вважатися законним, оскільки суперечить вимогам діючого законодавства, а отже підлягає скасуванню у судовому як таке, що порушує майнові права позивача. Вважає, що іпотекодержатель ОСОБА_2 незаконно набув у власність предмет іпотеки на підставі оскаржуваного рішення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , а отже, відповідно до умов Договору іпотеки та на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дію якої законодавчо зупинено, у подальшому має можливість у протиправний спосіб відчужити вказане нерухоме майно на користь третіх осіб, що у разі задоволення позовних вимог істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання майбутнього рішення суду у даній справі.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, доходить наступного.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

За вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ч. 3 ст. 153 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із наведеного випливає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Необхідно зазначити, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в цивільному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із вищенаведеного випливає, що, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: 1.За наслідками розгляду справи скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича від 22.02.2023 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66510397 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) за ОСОБА_2 . 2.Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Позов обґрунтований тим, що 20.03.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1700, відповідно до умов п. 1 якого ОСОБА_2 , як позикодавець передав, а позивач, як позичальник, прийняв у власність грошову суму в розмірі 715 990,00 грн., що в еквіваленті становить 25 300,00 дол. США, за курсом продажу дол. США в АТ КБ «Приватбанк» (1 дол. США = 28,30 грн.) на день укладення договору, яку позичальник зобов`язався повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 13 Договору з метою забезпечення зобов`язань за договором, сторони домовились укласти іпотечний договір, з накладанням заборони відчуження, та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на квартиру АДРЕСА_1 , що буде предметом іпотеки. Станом на 26.05.2021 на виконання умов Договору позивачем частково повернуто на користь позикодавця суму позики у розмірі 3 009,00 дол. США. У подальшому позивач втратив роботу, через що опинився у скрутному фінансовому становищі, внаслідок чого не зміг вчасно здійснювати повернення на користь позикодавця позичених грошових коштів. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24.03.2022 року в Україні було введено воєнний стан, який триває по день подання позову. 22.02.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком Золтаном Золтановичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 66510397, згідно якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 було зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Вважає оскаржуване рішення відповідача протиправним, таким що порушує його майнові права. Відповідно до п. 5.1 Договору іпотеки сторони погодили можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки. За своїми правовими наслідками застереження про задоволення вимог іпотекодержателя прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Про настання обставин, визначених договором іпотеки, позивача у належний спосіб повідомлено не було, що суперечить нормам чинного законодавства, як вказує останній. Разом з тим, як зазначено, у п. 52 розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки). В Україні з 24.02.2022 діє воєнний стан. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, внаслідок зупинення на період воєнного стану дії ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі п. 52 розділу VI Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», відповідач не мав законних підстав для реєстрації 22.02.2023 права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 відповідно до умов договору іпотеки. Враховуючи вказане, оскаржуване рішення відповідача не може вважатися законним, оскільки суперечить вимогам діючого законодавства, а отже підлягає скасуванню у судовому як таке, що порушує майнові права позивача.

Як на підставу забезпечення позову, заявник посилається на положення п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно якого, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. З аналізу обставин, викладених у заяві про забезпечення позову судом убачається, що майно, щодо якого відповідачем було прийнято рішення не перебуває у відповідача та відповідно з аналізу спірних правовідносин убачається, що сторонами також не вирішується питання передачі такого майна відповідачеві. Предметом заявленого позову є рішення суб`єкта публічного права, відтак, суд доходить висновку, що заявником не наведено обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, щодо якого було прийнято оскаржуване рішення впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду у даній цивільній справі про скасування рішення приватного нотаріуса, а будь-яких інших альтернативних заходів забезпечення позову заявником не наведено. До заяви про забезпечення позову заявником не долучено відповідних належних, допустимих та достовірних доказів, що дало б змогу суду пересвідчитися у тому, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову у розрізі заявлених позовних вимог.

Виходячи із викладеного, вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої заяви, а відтак заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 260, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування рішення приватного нотаріуса - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: