Справа № 523/9964/23
Провадження №2/523/3958/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.,

представника позивача адвоката Святішенко О.В.

представника відповідача адвоката Шепеля В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка уклалась за період з 25.02.2011р. по 01.12.2022р. у сумі 79001,63грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від спільного проживання з відповідачкою у них народився син, ОСОБА_3 . Після припинення спільного проживання, син залишився проживати разом з матір`ю. За спільною домовленістю з ОСОБА_2 він увесь час матеріально забезпечував сина. У жовтні 2022р. він дізнався, що ОСОБА_2 звернулась до державного виконавця з примусового виконання виконавчого листа № 2-2414/11, виданого на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2011р. про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 у розмірі частини. Державним виконавцем був проведений розрахунок по аліментам за період з 25.02.2011р. до 01.12.2022р. на суму 79001,00грн. На думку позивача, нарахована заборгованість є неправомірною та необґрунтованою, так як він з 2011р. по 2022р. матеріально забезпечував сина, крім того він не знав про наявність позовної заяви про стягнення аліментів, а відтак був позбавлений права повідомити суд про те, що він постійно допомагав та допомагає утримувати дитину. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 20.06.2023р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника відповідача адвоката Шепеля В.С., 01.08.2023р. до суду надійшов відзив на позовні вимоги в якому він просить відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог надані недопустимі докази, так як під час пред`явлення позову вони не були завірені належним чином, у відповідність до вимог ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Святішенко О.В. пред`явлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Також представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 без поважних причин не пред`являла до виконання виконавчий лист, що за змістом ч.3 ст.197 СК України, в редакції до 2016р. було підставою для звільнення судом платника від сплати заборгованості по аліментам.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та зазначили, що з часу припинення спільного проживання відповідач не надавав матеріальної допомоги. Під час дослідження письмових доказів у відповідачки не виникло будь-яких сумнівів у достовірності наданих з боку позивача доказів.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку та її представника, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до такого висновку.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що в період з 2007р. по 2010р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Під час спільного проживання у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2010р. по теперішній час проживає разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2011р. (справа №2-2414/11), яке набрало законної сили 04.08.2011р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , на утримання сина, ОСОБА_3 були стягнути аліменти в розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За заявою ОСОБА_2 , державним виконавцем Біляївського відділу ДВС в Одеській області було відкрито виконавче провадження ВП № 69864446 з виконання зазначеного вище рішення суду.

Згідно складеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах від 06.01.2023р., розмір заборгованості по аліментам у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , за період з 15.09.2012р. по 01.12.2022р., склав 79001,63грн.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем тощо).

Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

У справі, яка розглядається, позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що він не знав про вирішення судом спору про стягнення з нього аліментів, а також на те, що він на протязі всього часу матеріально утримував сина.

Посилання ОСОБА_1 про те, що він не знав про розгляд судом справи про стягнення з нього аліментів є хибними та, по перше, спростовуються рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2011р. (справа №2-2414/11) в якому судом було зазначено, що в судове засідання ОСОБА_1 не з`явився без поважних на те причин, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. По друге, таке посилання не може бути розцінене судом, як істотна обставина для звільнення його від сплати аліментів.

Щодо посилання на те, що ОСОБА_1 на протязі всього часу матеріально утримував сина, то таке з його боку не доведено належними та допустимими доказами, що в даному випадку, є його процесуальним обов`язком.

Крім того, слід зазначити, що охоронні правовідносини, які виникли між сторонами по справі, не звільняють платника аліментів від виконання рішення суду про стягнення аліментів навіть під час його проживання разом з одержувачем аліментів.

Більш того, згідно приписів статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину. Відтак, посилання ОСОБА_1 , що він здійснював матеріальні витрати на дитину в спірний період, лише вказують на те, що він дотримувався вимог передбачених ст. 180 СК України. Разом з тим, доказів про те, що у спірний період ОСОБА_1 добровільно виконував рішення суду, з його боку суду не надано.

Інших істотних обставин для звільнення від заборгованості позивач не зазначав.

Щодо застосування ч.3 ст. 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VII, що набув чинності 05 жовтня 2016 року.

Застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах перебувало предметом розгляду Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2020 року у справі № 523/1374/18 дійшов висновку про те, що ч.3 ст. 197 СК України, на яку посилалась представник позивача, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час подання позову вказана правова норма втратила чинність.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі в зв`язку з їх недоведеністю.

Що стосується посилань представника відповідача адвоката Шепеля В.С. у відзиві на позовні вимоги про те, що позивачем надані недопустимі докази, то таке суд до уваги не приймає, так як під час дослідження письмових доказів у відповідачки не виникло сумнівів з приводу їх достовірності.

На підставі ст.ст. 180, 181, 183, 191,197 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76, 200,206,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду , через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27 вересня 2023р.

Суддя