Провадження №2/523/755/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

представника позивача та відповідача за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - Сазонової Анни Олексіївни,

представника відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/17699/18 за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», про визнання відсутності права вимоги, визнання безпідставним нарахування плати (заборгованості),

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

11.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 9033,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.04.2018 року Суворовським районним судом міста Одеси був прийнятий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІНФОКС» заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 9033,16 гривень. Проте, 05.07.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси було задоволено заяву боржника, зазначений наказ скасовано, роз`яснено стягувачу про можливість розглянути визначені вимоги у порядку позовного провадження. Відповідач є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором надання послуг водопостачання та водовідведення № 28611/5 від 17.08.2009 року. Позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , за які він у відповідності з п.п. 20, 30 Правил повинен був своєчасно розрахуватись шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок водоканалу. Нарахування відповідачу за надані послуги здійснювались відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 року та затверджених тарифів, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. ОСОБА_1 плату за надані послуги сплачував не в повному обсязі, внаслідок чого, утворилась заборгованість у розмірі 9033,16 гривень, за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 рік, що підтверджується розрахунком суми боргу. Відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги, у зв`язку із чим представник позивача просить суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

29.01.2019 року надійшла зустрічна позовна заява від відповідача ОСОБА_1 , підписана представником - ОСОБА_2 , згідно якої відповідач просить: визнати відсутність у відповідача права вимоги, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів; визнати безпідставним нарахування плати (Заборгованості) за особовим рахунком № НОМЕР_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено наступне: 1) ТОВ «Інфокс» за відсутності правовстановлюючих документів щодо оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» привласнило собі повноваження як орендаря комплексу, так і виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної води; 2) філія «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» не є виробником-виконавцем послуги з постачання холодної води та водовідведення. На протязі ряду минулих років Позивач наголошував, що він є виконавцем послуги на підставі рішення Одеської міської ради №1173-У від 05.04.2007р. Проте, відсутність даного факту було встановлено в суді (ухвала Приморського районного суду м.Одеси суду від 30.03.2011р. по справі №2-а-569/10). 3) ТОВ «Інфокс» в якості правовстановлюючих документів посилається на рішення Одеської міської ради №2038-XX1У від 17.12.2003р. «Про затвердження проекту договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» та проект договору (додаток №1 до рішення №2038 -XX1У), як такий що нібито підтверджує правонаступництво КП «Одесводоканал» та його право на оренду цілісного майнового комплексу водопроводно-каналізаційного господарства м. Одеси. Між тим, проект договору не може вважатись належним правовстановлюючим документом. Пункт 11.1 проекту договору передбачає, що договір є чинним лише у разі надання згоди Антимонопольним комітетом України на оренду цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал» та затвердження цього договору рішенням Одеської міської ради. Проте, таких рішень прийнято не було. Також, не складалось акту прийому-передачі цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал». 4) Проект договору (додаток №1 до рішення №2038 -XX1У): а) містить неналежну сторону орендодавця. Орендодавцем мала бути визначена Територіальна громада м. Одеси в особі Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради; б) не відповідає вимогам положень ч.3 ст. 191 Цивільного кодексу та ч.3 ст. 66 Господарського кодексу України, оскільки для укладення договору потрібне було його нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, а тому є не укладеним; 5) Відсутня згода Антимонопольного комітету на оренду; 6) Затвердження рішенням Одеської міської ради договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», як того передбачає закон, не відбувалось; 7) КП «Одесводоканал» було ліквідовано 04.06.2004 року, ідентифікаційний код за відокремленим підрозділом філії «Інфоксводоканал» не залишився, що свідчить про те, що правонаступництва ТОВ «Інфокс» не відбулось. 8) Договір № 286115 від 17.08.2009 р. не відповідає за формою та змістом типовому договору щодо надання послуг, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630. Про недійсність та розірвання наведеного договору Відповідач повідомляв Позивача письмово ще у вересні 2010 року.

29.01.2019 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , підписаний представником - ОСОБА_2 , на позовну заяву ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», в якому зазначено що відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволені з наступних підстав: 1) у Позивача належного статусу виробника-виконавця послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення не має. На протязі ряду минулих років Позивач наголошував, що він є виконавцем послуги на підставі рішення Одеської міської ради №1173-У від 05.04.2007р. Проте, відсутність даного факту було встановлено в суді (ухвала Приморського районного суду м.Одеси суду від 30.03.2011р. по справі №2-а-569/10). 2) Позивачем використано при нарахуванні тарифи, затверджені НКРЕКП, яка була створена у неконституційний спосіб; 3) Відповідач фактично послугою не користався, оскільки у вказаний у позовній заяві період часу не перебував та не перебуває у державі Україна; 4) Позивачем надано необґрунтований розрахунок заборгованості; 5) Згідно Акту від 23.03.2007 року у квартирі Відповідача було встановлено лічильник холодної води СВК 1,5, заводський №712387 та опломбований. Позивач жодного разу не звертався до відповідача з питання необхідності проведення періодичної повірки квартирного засобу обліку, хоча позивач таку повірку проводив у сусідей у 2012 та 2016 роках. 6) проект договору (додаток №1 до рішення Одеської міської ради від 17.12.03р. №2038-ХХІУ), на який ТОВ «Інфокс» в особі філії Інфоксводоканал» посилається як на діючий договір, не може вважатися належним правовстановлюючим документом: а) містить неналежну сторону орендодавця. Орендодавцем мала бути визначена Територіальна громада м. Одеси в особі Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради; б) не відповідає вимогам положень ч.3 ст. 191 Цивільного кодексу та ч.3 ст. 66 Господарського кодексу України, оскільки для укладення договору потрібне було його нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, а тому є не укладеним. 7) Відсутня згода Антимонопольного комітету на оренду; 8) Затвердження рішенням Одеської міської ради договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», як того передбачає закон, не відбувалось; 9) КП «Одесводоканал» було ліквідовано 04.06.2004 року, ідентифікаційний код за відокремленим підрозділом філії «Інфоксводоканал» не залишився, що свідчить про те, що правонаступництва ТОВ «Інфокс» не відбулось. 10) Договір № 286115 від 17.08.2009 р. не відповідає за формою та змістом типовому договору щодо надання послуг, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630. Про недійсність та розірвання наведеного договору Відповідач повідомляв Позивача письмово ще у вересні 2010 року.

27.02.2019 року представник позивача ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» надав до суду відповідь на відзив, згідно якої вважає позовні вимоги такими, що обґрунтовані і підлягають задоволенню, а тому просив задовольнити позов Філії Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс" у повному обсязі, також зазначив наступне: 1) Відповідач у своєму відзиві зазначає, що статутні документи позивача не містять предмет діяльності, однак це твердження є хибним, відповідно до пункту 2.1 Положення про філію "Інфоксводоканал" предметом діяльності філії є надання послу водопостачання та водовідведення в кількісних і якісних параметрах згідно з існуючими технічними можливостями. 2) Посилання відповідача на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 30.03.2011 року по справі № 2-а-569/10, у якій нібито зазначено, що дана ухвала спростовує факт, що Філія "Інфоксводоканал" ТОВ "Інфокс" є виконавцем послуг на підставі рішення Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007 року не знайшло свого підтвердження, оскільки зазначена ухвала відсутня у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а додатки до відзиву на позовну заяву, який надійшов до позивача відсутні.3) Твердження щодо відсутності у філії "Інфоксводоканал" документів на здійснення господарської діяльності щодо централізованого водопостачання та водовідведення є хибним, оскільки наявна ліцензія видана ТОВ "Інфокс" серія АЕ №287964, в якій у графі вид господарської діяльності зазначено - централізоване водопостачання та водовідведення.4) Відповідно до п. 11.1 Договору оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства "Одесводоканал" від 17.12.2003 року договір укладений на 49 років з 01.01.2004 року та не є таким, який визнано недійсним.5) Відповідач вважає, що Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014 року підтверджено факт проведення господарської діяльності філії без правовстановлюючих документів, однак такий факт не знайшов підтвердження тому що у зазначеній постанові зазначено: "В обґрунтування позовних вимог зазначалось… Зазначені дії сприяли тому, що з 2004 року на ринку комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у м. Одесі, знаходиться приватна структура ТОВ «Інфокс», яка за відсутністю належних правовстановлюючих документів проводить господарську діяльність та примушує споживачів відповідних послуг укладати такі договори."Тобто, те що філія здійснює господарську діяльність без правовстановлюючих документів було обґрунтуванням позовних вимог та судом даний факт не встановлювався.6) Щодо посилання відповідача на рішення Апеляційного суду Одеської області від 2.03.2013 року по справі № 785/3566/15-ц (провадження № 22-ц/785/255/13), то вищезазначене рішення відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень, сайті судової влади зазначено що 27.08.2015 року призначено склад суду, однак секретар головуючого судді не змогла надати інформацію щодо розгляду зазначеної справи у зв`язку із відсутністю такої. У базі юридичного департаменту Філії Інфоксводоканал" також відсутня інформація щодо даної справи. 7) Щодо використання при нарахуванні тарифів, затверджених НКРЕКП, що була створена у неконституційний спосіб, то на даний час відсутнє жодне рішення суду, яке підтверджує зазначений факт. 8) Щодо того, що відповідач фактично не користувався послугами водопостачання водовідведення. Ні ОСОБА_1 , ні інші співвласники не зверталися до філії з проханням опломбувати засіб обліку води, у зв`язку із відсутністю відповідача за адресою надання послуг та підтвердженням того, що ніхто за даною адресою не проживає. 9) Щодо нарахування плати згідно з нормативами (нормами). Відповідно до пункту 24 вищезазначеного Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого на підставі Постанови Кабінету Міністрів України "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги" № 869 від 01 червня 2011 року встановлено, що до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов`язані зі збутом послуг централізованого водопостачання та водовідведення споживачам, зокрема, витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку води, які є власністю ліцензіата. Отже, законодавцем чітко визначено, що до складу витрат позивача, які включаються до тарифу на послуги водопостачання та водовідведення, включені тільки ті витрати, які несе позивач у зв`язку з повіркою, опломбуванням, обслуговуванням та ремонтом засобів обліку води, які є його власністю та перебувають на його балансі. Проте, як підтверджується матеріалами справи, власником засобів обліку води є позивач ОСОБА_1 . Витрати, понесені ліцензіатом на повірку засобів обліку води, власниками яких є фізичні особи, тарифом, що діяв на час виникнення обов`язку не передбачені, тому позивач не повинен за власний рахунок здійснювати повірку засобів обліку води, які є власністю споживача. Зважаючи на вищевикладене, обов`язок по повірці, обслуговуванні, ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку як і оплата витрат на такі дії, покладений вказаними нормативно-правовими актами саме на споживачів. 10) Без проведення передбаченої чинним законодавством чергової повірки ВТ, неможливо встановити близькість його показів до істинного значення вимірювальної величини, а тому показання ЗВТ, який не пройшов повірку, не можна вважати істинними та приймати такі показання при обліку спожитих послуг. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» №630 плата за надані послуги відноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії з затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору ва встановлення засобів обліку. Оскільки показання засобу обліку води споживача не можуть прийматися до уваги, нарахування здійснюються відповідно до нормативів водоспоживання.

28.02.2019 року представником відповідача було подано до суду додаток до відзиву на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив наступне: 1) На підтвердження використання при розрахунку норм водопостачання та водовідведення на 1 особу, позивач у позовній заяві послався на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010р. як на таке, яким ці норми були затверджені. Проте, до позову копію рішення долучено не було. Ознайомившись з текстом рішення на офіційному сайті, встановлено, що даним рішенням не затверджувались норми водопостачання. Як свідчить рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010р. його назва про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992р. №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м.Одеса. Текст даного рішення не містить посилання на затвердження норм водопостачання та водовідведення. Більш того, слід зазначити, що дане рішення є неправомірним, оскільки вносить доповнення до рішення неіснуючого органу. Станом на 15.02.1992р. не існувало виконавчого комітету Одеської міської ради, як саме не існувало і Одеської міської ради. На той час існував виконавчий комітет Одеської міської ради народних депутатів.Виконавчі комітети міських рад були утворені лише з квітня 1997р, відповідно до закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.07.1997р. Згідно відомостей ЄДР виконавчий комітет Одеської міської ради () був зареєстрований 21.05.1997 року. 2) Щодо нормативів питного водопостачання, то в Україні існує певна нормативна база. Постанова КМУ №1107від 25.08.2004р. «Про затвердження Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання» та Наказ Держкомітету України з питань житлово-комунального господарства №148 від 27.09.2005р. «Про затвердження Методики визначення нормативів питного водопостачання населення».Згідно з п.4 вищезазначеного Порядку нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоров`я, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства. Відповідно до п.7.2 Методики перегляд нормативів питного водопостачання здійснюється один раз на три роки, а в разі необхідності допускається їх достроковий перегляд.Аналізуючи вищевикладене та зміст рішення виконавчого комітету, на яке послався позивач, можна прийти до висновку, що у м.Одесі не розроблялись та не затверджувались нормативи питного водопостачання відповідно до нормативних документів. Таким чином, зазначені в розрахунку норми на одну людину у розмірі 6,697 м.куб. є не обґрунтованими та затвердженими.У даному випадку, рішення виконавчого комітету №30 від 25.02.2010р. має ознаку доказу. 3) На підтвердження використання у розрахунку суми боргу тарифів до позовної заяви позивачем були додані Постанови НКРЕКП, якими були затверджені тарифи. Між тим, починаючи з 2016 року позивач застосовував тарифи, які не відповідають затвердженим у Постановах НКРЕКП тарифам. Так, Постановою НКРЕКП №2754 від 12.11.2015р. філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» були установлені тарифи на централізоване водопостачання - 4,70 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). Ставка ПДВ згідно Податкового Кодексу України складає 20%. З урахуванням ПДВ тариф на водопостачання мав складати 5,64 грн. за 1 куб.м. та 4,656 грн. за 1 куб. м. на водовідведення. Проте, як свідчить необґрунтований розрахунок філія використовувала не затверджені тарифи у розмірі 6,26 грн. за 1 куб.м. для водопостачання та 5,22 грн. за 1 куб.м. для водовідведення. Теж саме стосується і тарифів, які філія застосувала з 02.08.2016р. Постановою НКРЕКП №1141 від 16.06.16р. (набрала чинності з 02.08.2016р) тарифи були встановлені водопостачання -6,11 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) та водовідведення - 4,71 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ). З урахуванням ПДВ 7,332 грн. та 5,652 грн. відповідно. Але, як можна бачити в розрахунку філія використовувала не затверджені тарифи 7,94 грн. та 6,18 грн.Постанова НКРЕКП №1141 від 16.06.2016р. набрала чинності 02.08.2016р., а попередня Постанова НКРЕКП №2754 від 12.11.2015р. втратила чинність на підставі Постанови №1417 лише 11.08.2016р. Таким чином з 02.08.2016р. до 11.08.2016р. діяли одночасно різні тарифи.З липня 2017р. по листопад 2017р. позивач застосував тарифи, встановлені Постановою НКРЕКП №908 від 11.07.2017р., яка набрала чинності з 21.07.2017р. Між тим, як свідчить текст даної Постанови, вона не скасовувала Постанову НКРЕКП №1141 від 16.06.2016р., до якої зміни були внесені 02.11.2017р. Постановою НКРЕКП №1343, яка набрала чинності 17.12.2017р.Постановою №1343 були внесені зміні до тарифу ТОВ «Інфокс» (філія «Інфоксводоканал») та визначені у розмірі 7,77 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) на централізоване водопостачання та 5,67 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) - на централізоване водовідведення. З урахуванням ПДВ тариф складає 9,324 грн. та 6,804 грн. відповідно. Між тим, у розрахунку зазначені тарифи 9,996грн. та 7,296 грн.Враховуючи усе вищезазначене, розрахунок, який було надано позивачем для підтвердження суми заборгованості є у повному обсязі необґрунтованим та таким, що будь- яким чином не може підтверджувати заборгованість відповідача.

25.04.2019 року на зустрічну позовну заяву, а згодом уточнену зустрічну позовну заяву, представником позивача ТОВ «Інфокс» філії «Інфоксводоканал» подано відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги зустрічного позову представник ТОВ «Інфокс» не визнає, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: 1) позивачем у зустрічній позовній заяві зазначено, що у Філії "Інфоксводоканал" не має ліцензії на здійснення господарської діяльності на водопостачання та водовідведення, але це твердження є безпідставним виходячи з того що, Відповідно до п. 1.4. Постанови Національної комісії, що здійснює державі регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Про затверджені Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення № 307 від 22.03.2017 Національна комісія здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП), здійснює ліцензування господарської діяльності з централізованої водопостачання (виробництво та/або транспортування та/або постачання питної вод споживачам) та/або водовідведення. Таким чином, 16.10.2014 року НКРЕКП було прийнято рішення про видачу ліцензії ТОВ "Інфокс" на здійснення господарської діяльності з централізованої водопостачання та водовідведення, отже, твердження представника позивача хибним. 2) Наявність ліцензії та договору оренду цілісного майнового комплекс знаходить своє підтвердження у Постанові Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року по справі № 522/2986/16-ц, де судом встановлено, що Рішення Одеської міської ради виконавцем послуг із централізованого постачання холодні води, послуг із водовідведення у м. Одесі визнано ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», що підтверджується копією ліцензії серії АЕ № 287964, видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг від 28 жовтня 2014 року, рішення Одеської міської ради від 1 грудня 2003 року № 2038-XXIV «Про затвердження проекту договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», копіями договорів оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» від 17 грудня 2003 року. 3) визнання відсутності права вимоги не передбачено чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту судом цивільних прав. 4) Відповідач у своєму відзиві зазначає, що статутні документи позивача не містять такий предмет діяльності, однак це твердження є хибним відповідно до пункту 2.1 Положення про філію "Інфоксводоканал" предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних і якісних параметрах згідно з існуючими технічними можливостям.5) Щодо згоди Антимонопольного кабінету України на укладення такого договору, повідомили наступне.Відповідно до норм ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п`ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном, а у разі якщо: підприємство, його структурний підрозділ, щодо цілісного майнового комплексу якого надійшла заява про оренду, або ініціатор укладення договору оренди згідно із законодавством займають монопольне становище на ринку; внаслідок укладення договору оренди підприємець або група підприємців можуть зайняти монопольне становище на ринку; сумарна вартість активів або сумарний обсяг реалізації товарів (робіт, послуг), що належать об`єкту оренди та ініціаторові укладення договору оренди, перевищують показники, визначені законодавством, - також до органу Антимонопольного комітету України.Орган Антимонопольного комітету України розглядає надіслані йому матеріали і протягом п`ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про можливість оренди та умови договору оренди.Отже, без згоди Антимонольного комітету України, укласти договір не вбачалося б можливим.6) Оскільки, філія здійснює діяльність щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, то відносини Філії та споживачів регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила).7) Щодо типового договору зазначили, що він може бути застосований у правовідносинах підприємства, що надає житлово-комунальні послуги з споживачами лише у випадку надання виконавцем усіх зазначених послуг, а саме: з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Філія надає лише послуги з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води.Таким чином, Типовий договір не може застосовуватись до взаємовідносин між позивачем та філією, оскільки частково виходить за межі ліцензійної діяльності філії, що підтверджується також Постановою Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року по справі № 522/2986/16-ц, де вказано, що огляду на те, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 типовий договір є договором про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, тоді як позивач надає послуги лише із централізованого водопостачання та водовідведення, не є підставою для скасування рішень судів, оскільки відповідач може виключити із договору положення про надання послуг централізованого опалення, що за своєю суттю та умовами договору, що притаманні саме послугам, які надає відповідач, не зміниться як типовий договір. 8) Стосовно рішення по справі № 522/11495/13-а, то вищезазначене рішення стосується бездіяльності Одеської міської ради протягом тривалого часу, а саме з 2006 по 2013 рр. Одеською міською радою було прийнято рішення про створення КП "Одесводоканал" (в подальшому скасовано), але не було здійснено реєстрацію відповідно до законодавства, тому судом була визнана бездіяльність Одеської міської ради. Отже, вищезазначене рішення не стосується розгляду даної справи.9) Позивач вважає, що Філія "Інфоксводоканал" не має права вимагати плату за послуги постачання холодної води та водовідведення, оскільки вона не є виконавцем даних послуг, а тому у Позивача відсутні підстави для оплати отриманих послуг. У підтвердження своїх доводів посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2010р. по справі № 2а-569/10 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014р. по справі № 522/11495/13-а, якими, на думку Позивача, було встановлено, що Рішення Одеської міської ради від 05.04.2007р. № 1173-V ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" не визначалось виконавцем послуг з постачання холодної води та водовідведення.Однак, дані висновки є безпідставними та спростовуються змістом самих судових рішень та Рішенням Одеської міської ради від 05.04.2007р. № 1173-V.10) Щодо тарифів, то позивачем було надано вірні Постанови НКРЕКП, як: застосовані в обґрунтованому розрахунку суми боргу. Оскільки, ОСОБА_1 проживає у багатоквартирному будинку, то цілком правомірно застосовуються надані Постанови.Оскільки послуги ОСОБА_1 надавалися у повному обсязі, проте, не були сплачені, вважають первісний позов обгрунтованим.

15.05.2019 року представником відповідача подано до суду уточнену зустрічну позовну заяву, згідно якої остання просила: визнати відсутність у відповідача) позивача за первісним позовом) права вимоги, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів для проведення господарської діяльності з виробництва питної води та водовідведення; визнати безпідставним нарахування плати (заборгованості) за особовим рахунком № НОМЕР_2 . Обгрунтування уточненої зустрічної позовної заяви є аналогічним обгрунтуванню первісної зустрічної заяви. Додатково представник ОСОБА_2 зазначає, що відсутність договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», укладеного належною особою, належним чином засвідченого та його державної реєстрації, позбавляє ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» права на користування цілісним майновим комплексом КП «Одесводоканал», права на отримання статусу суб`єкта господарювання з централізованого постачання холодної води та водовідведення, що в свою чергу позбавляє прав на: отримання статусу суб`єкта природної монополії; отримання ліцензії; отримання дозволу на спеціальне водокористування; формування тарифів на водопостачання та водовідведення та подання їх на затвердження; нарахування плати за централізоване водопостачання ота водовідведення.

15.05.2019 року представником ОСОБА_2 подано до суду додаток до відзиву - 2 на позовну заяву, згідно якого остання зазначила наступне: при укладенні договору № 28611/5 від 17.08.2009р. відповідач був введений в оману позивачем стосовно свого статусу, як виконавця послуги централізованого водопостачання та водовідведення по відношенню до відповідача. Зазначені дії, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначаються як нечесна підприємницька практика. Договір не відповідає за формою та змістом (умовами) типовому договору щодо надання послуг, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630. Про незаконність наведеного договору відповідач повідомляв позивача письмово ще у вересні 2010 року (вхід. №4258/св від 07.09.2010 року.

03.09.2019 року представником ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подано до суду відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, згідно якого філія не визнала уточнену зустрічну позовну заяву у повному обсязі. В обгрунтування зазначила, що визнання відсутності права вимоги не передбачено чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту судом цивільних прав. 16.10.2014 року НКРЕКП було прийнято рішення про видачу ліцензії ТОВ «Інфокс» на здійснення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення. Кіотський договір не стосується предмету діяльності відповідача та розгляду справи. Відповідно до пункту 2.1 Положення про філію «Інфоксводоканал» предметом діяльності філії є надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних і якісних параметрах, згідно з існуючими технічними можливостями. Без згоди Антимонопольного комітету укладення договору було би неможливим. Оскільки філія здійснює діяльність щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, то відносини Філії та споживачів регулюються постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2015 року № 630. Типовий договір не може застосовуватись до взаємовідносин між позивачем та філією, оскільки частково виходить за межі ліцензійної діяльності філії. Також, представником ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надано вірні постанови НКРЕКП, які застосовані в обґрунтованому розрахунку суми боргу.

11.11.2019 року представником відповідача ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив на уточнену зустрічну позовну заяву, в обгрунтування якої зазначено наступне: надані до відзиву постанови НКРЕКП, яка за рішенням Конституційного Суду України №14-рп/2008 від 08.07.2008 року та № 5-р/2019 від 13.062019 року створена у неконституційний спосіб, не є належними доказами по справі. У зустрічній позовні заяві вірно обрано способи захисту, оскільки немає неналежного способу захисту, із урахуванням вимог ч.2 ст. 5 ЦПК України. Більша частина зазначених у уточненому зустрічному позові фактів так і не спростована документально ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». Інші доводи відповіді на відзив на уточнену зустрічну позовну заяву містять обставини, які зазначались суду раніше, у поданих представником відповідача ОСОБА_2 заявах.

25.11.2019 року представник ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подав суду заперечення на відповідь на відзив, в обгрунтування яких зазначив наступне:1) Щодо рішення Одеської міської ради № 1173-V від 05.04.2007р.Представник ОСОБА_1 вкотре посилається на рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-а-596/10, яким не визначались конкретні виконавці послуг з постачання холодної води та водовідведення. Проте погодитись із зазначеним не можливо, так у зазначеному рішенні Одеської міської ради вказано: визначити виконавцями послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Одеси підприємства та організації, незалежно від форм їх власності та підпорядкування, що виробляють чи постачають комунальні послуги для потреб споживачів, а саме:- з постачання холодної води та водовідведення - підприємства, які здійснюють централізоване питне водопостачання та водовідведення.Оскільки, цілісний майновий комплекс КП "Одесводоканал" знаходиться в оренді ТОВ "Інфокс", а не власності, то такий договір не є безстроковим, саме це виключає можливість зазначення саме філії на підставі вищевикладеного.Крім того, у додатку до зазначеного рішення, а саме, план заходів про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одесі вказано, що житловим підприємствам слід передати філії „Інфоксводоканал" ТОВ „Інфокс" базу даних по населенню, яке мешкає в будинках комунальної власності, для нарахування платежів за послуги водопостачання та водовідведення; КП "Сервісному центру" надати філії „Інфоксводоканал" ТОВ „Інфокс" інформацію по квартирних засобах обліку споживання води.Отже, рішення суду, яке скасовувало б рішення Одеської міської ради повністю або частково відсутнє.2) Заперечення щодо неукладеності договору оренди цілісного майнового комплексу вже надавались у відзивах раніше.3) Щодо втрати чинності ліцензії про надання послуг з водопостачання повідомлено наступне.Відповідно до ч. 6 ст. 21 Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти.Отже, на теперішній час ліцензія видана ТОВ «Інфокс» на ведення господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення є безстроковою.4) Щодо розбіжностей між Статутом ТОВ «Інфокс» і Положенням про філію «Інфоксводоканал» зазначено, що відповідно до п. 4.2 Статут ТОВ "Інфокс" предметом діяльності ТОВ "Інфокс" є забір, очищення та постачання води, що відповідає КВЕДу, у свою чергу у Положенні про філію цей предмет діяльності викладений більш детально, оскільки філія має право на здійснення тільки одного виду діяльності.5) Твердження представника ОСОБА_1, що їй відомо, що філія використовує Статут та Положення від 2014 року, нічим не підтверджене та засноване на припущеннях.6) рішення суду по справі № 522/11495/13-а не має відношення до розгляду даної справи.7) Позивачем за зустрічним позовом не спростовувалась наявна заборгованість. ОСОБА_1 є споживачем філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (далі - Водоканал), що підтверджується оформленим особовим рахунком за № НОМЕР_1 та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення №28611/5 від 17.08.2009 року, укладеним між Філією та ОСОБА_1 . 8)Той факт, що послуги не надавались або надались не у повному обсязі Позивачем не заперечується, отже Філія зі свого боку у повному обсязі виконує свої зобов`язання, а ОСОБА_1 порушує умови договору та норми чинного законодавства не сплачуючи за надані послуги. 9) Оскільки філія "Інфоксводоканал" єдиний виконавець даних послуг, а сплачувати філії Позивач відмовляється, то виходячи з логіки Позивача, він має право користуватися послугами безоплатно, що є порушення норм чинного законодавства, оскільки водопостачання та водовідведення є комунальними послугами, за які споживач повинен своєчасно сплачувати.

25.01.2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в обгрунтування яких зазначено наступне: договір оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» від 17.12.2003 року є неукладеним, а тому не потребує визнання його недійсним. Жодного доказу того, що ОСОБА_2 користувалась послугами водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем суду не надано.

25.01.2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, в обгрунтування якої зазначено наступне: станом на час подання позову до суду (12.12.2018 року) строк позовної давності по платежу з 01.03.2015 по 01.11.2015 сплив.

26.03.2021 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду пояснення до додатку до відзиву, в обгрунтування яких остання зазначила наступне: рішенням ВК ОМР №30 від 25.02.2010 року неправомірно визначені кількісні показники водоспоживання, а отже вони не можуть бути застосовані при розрахунку питного водопостачання. Норми водоспоживання для населення ніким не розроблялися, не погоджувалися та не затверджувалися, тобто є науково необґрунтованими.

14.06.2021 року до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , згідно яких остання зазначила наступне: третя особа, як і відповідач, у квартирі не проживають. Доказами про не проживання можуть бути свідчення свідків, також це підтверджується медичними документами, листом Поштамту-ЦПЗ №;1 за №07-44/1899. Позивач 26.12.2019 року пред`явив аналогічні позовні вимоги до третьої особи, за адресою її проживання, до Приморського районного суду м. Одеси, тим самим визнав факт її проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Одна і та ж саме особа не може бути споживачем комунальної послуги за різними адресами. Нарахована та заявлена у первісній позовній заяві сума заборгованості у розмірі 9033,16 грн. ґрунтується на науково необґрунтованих та неправомірно визначених нормативах водоспоживання, та за тарифами, затвердженими Регулятором, створеним у неконституційний спосіб.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси Бабакова В.П. від 14 грудня 2018 року від відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 13.08.2019 року суддя Бабаков В.П. прийняв зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісною товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі «ІНФОКС ВОДОКАНАЛ».

22.02.2021р у зв`язку з відставкою судді Бабакова В.П., у відповідності до ст.33 ЦПК України, цивільну справу передано на розгляд судді Далеко К.О.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Далеко К.О. від 26.02.2021 року цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі «ІНФОКС ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 по стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, та за зустріним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі «ІНФОКС ВОДОКАНАЛ» про визнання відсутності права вимоги, прийнято до свого провадження, призначено розгляд справи у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року, залучено до участі у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі «ІНФОКС ВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі «ІНФОКС ВОДОКАНАЛ» про визнання відсутності права вимоги, в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Протокольною ухвалою від 18.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до закінчення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0000812 та винесення остаточного рішення по суті по даному провадженню.

Протокольною ухвалою від 18.01.2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про виклик свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 18.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протягом розгляду справи, судові засідання по справі відкладались: за клопотаннями сторін про відкладення розгляду справи; у зв`язку із відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про розгляд справи; у зв`язку із введенням в суді карантинних заходів; у зв`язку з несправністю системи «Аккорд»; у зв`язку із введенням в країні військового стану; у зв`язку із відсутністю світла; у зв`язку із викликом свідків.

ІІІ. Позиції сторін.

У судове засідання з`явився представника позивача та відповідача за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - Сазонова Анна Олексіївна, яка наполягала на задоволенні первісного позову, та просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, надала пояснення аналогічні викладеними у поданих ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заявах, відзивах та запереченнях.

Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, не визнала заявлені первісні позовні вимоги, просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічну позовну заяву. Надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на первісний позов, додаткових поясненнях, у зустрічній позовній заяві, відповіді на відзив до зустрічної позовної заяви. Також надала суду письмові судові дебати, які оголосила у судовому засіданні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, надала пояснення аналогічні викладеним у своїх письмових поясненнях, просила відмовити у задоволенні позову.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до судового засідання не з`явились, представник відповідача - ОСОБА_2 не змогла забезпечити їх явку, у зв`язку з їх перебуванням за межами країни.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», та відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , з таких підстав.

Висновки суду щодо первісного позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є власниками в рівних частках квартири за АДРЕСА_3 . Це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 12.11.1999 року.

17 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі начальника служби «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», діючого на підставі положення про філію та довіреності №37/12 від 28 грудня 2006 року, було укладено договір про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5.

Відповідачу ОСОБА_1 за вказаною адресою надаються послуги, на його ім`я відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Доказів іншого суду не надано.

Разом із тим, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за договором від 17.08.2019 року зокрема щодо оплати за надані послуги, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року в сумі 9033, 16 грн., згідно розрахунку суми боргу, наданого позивачем. Доказів погашення наведеної заборгованості, відповідачем суду не надано.

Зазначаючи про не визнання позову відповідачем, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в підтвердження наявності підстав для відмови у задоволенні позову, посилається зокрема на наступне: ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, а тому не мав права на укладення із ОСОБА_1 договору №28611/5; відсутній нотаріально посвідчений та зареєстрований договір оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал»; відсутній акт прийому-передачі ЦМК КП «Одесводоканал»; відсутні документи на підставі яких ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» проводить господарську діяльність з питного водопостачання та водовідведення; Договір №28611/5 від 17.08.2009 року є неукладеним; відсутня згода Антимонопольного комітету на оренду цілісного майнового комплексу.

Суд критично відноситься до наведених доводів представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважає їх такими що базуються на власному тлумаченні норм права, яке є помилковим, та не грнтується на положеннях чинного законодавства України.

Так, 17 грудня 2003 року рішенням Одеської міської ради №2038-XXIV було затверджено проект договору оренди цілісного майнового комплексу «Одесводоканал» в цілому та доручено Одеському міському голові укласти договір оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал».

Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення того ж дня, 17 грудня 2003 року між Одеською міською радою в особі міського голови та ТОВ «Інфокс» було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу комунального підприємства «Одесводоканал», предметом якого є цілісний майновий комплекс та підписано акт приймання-передачі майнового комплексу, який є додатком №2 до договору. Договір містить підписи та печатки сторін.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_2 щодо оцінки договору оренди цілісного майнового комплексу «Одесводоканал» від 17 грудня 2003 року, як проекту, є помилковими.

Згідно зі змістом договору він укладений на 49 років, грошові кошти та цінні папери КП, з урахуванням дебіторської та кредиторської заборгованості, передаються орендареві в користування на умовах кредитного договору, що укладається одночасно з підписанням даного договору, оборотні матеріальні засоби орендар викуповує на підставі договору купівлі-продажу. Після укладання договору оренди, КП «Одесводоканал» реорганізовується шляхом приєднання до орендаря в установленому законом порядку. Орендар виступає правонаступником усіх прав та обов`язків реорганізованого КП.

Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування", в редакції станом на 01.08.2003 року, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до п. 4.2 Статуту ТОВ "Інфокс", затвердженого загальними зборами Учасників, протокол №01-08/18 від 10 серпня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Счіговою К.В. 04.09.2018 року, предметом діяльності ТОВ "Інфокс" є - забір, очищення та постачання води, що відповідає КВЕДу.

Згідно з Положенням про філію «Інфоксводоканал», затвердженим загальними зборами учасників ТОВ «Інфоксводоканал», протокол від 19 травня 2017 року № 01-05/2017, філія «Інфоксводоканал» є структурним підрозділом ТОВ «Інфоксводоканал», створеним на базі орендованого товариством цілісного майнового комплексу водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Одесводоканал» (п. 1.1); предметом діяльності філії є: надання послуг водопостачання та водовідведення в кількісних і якісних параметрах, згідно з існуючими технічними можливостями (п.2.1); Філію створено з метою задоволення потреб підприємств, організацій, установ і громадян в послугах водопостачання та водовідведення шляхом здійснення необхідної виробничої діяльності.

Матеріали справи містять копію ліцензії № 287964 Серія АЕ Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на централізоване водопостачання та водовідведення.

Нормами ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, серед яких також є:

- визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства;

- забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості;

- встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців, укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг;

Відповідно до вимог абзаців 2, 5, 6, 11, 14 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

Виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

Згідно з нормами ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 вказаного Закону споживач зобов`язаний:

- укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;

- оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

Нормами статей 21 та 22 Закону передбачено перелік прав та обов`язків серед яких, як виконавець так і виробник послуг, має право розроблювати і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством, пропонувати при укладені договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону).

Згідно ч.2 ст. 14 Закону ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Статтею 26 Закону визначено істотні умови договору між виконавцем/виробником

та споживачем, а саме:

1) найменування сторін;

2) предмет договору;

3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг;

4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги;

5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості;

6) права та обов`язки сторін;

7) порядок контролю та звіту сторін;

8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг;

9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу;

10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту);

11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку;

12) порядок здійснення ремонту;

13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору;

14) порядок вирішення спорів;

15) перелік форс-мажорних обставин;

16) строк дії договору;

17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору;

18) дата і місце укладення договору.

Крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін (в редакції станом на серпень 2009 року). Договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

З огляду на викладене, суд вважає що Рішенням Одеської міської ради виконавцем послуг із централізованого постачання холодної води, послуг із водовідведення у м. Одесі визнано ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», що підтверджується рішенням Одеської міської ради від 17 грудня 2003 року № 2038-XXIV «Про затвердження проекту договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал», копією договору оренди цілісного майнового комплексу КП «Одесводоканал» від 17 грудня 2003 року, копією акта приймання-передачі цілісного майнового комплексу Комунального підприємства «Одесводоканал» від 17 грудня 2033 року.

При цьому, висновки зроблені судами в ухвалі Приморського районного суду м.Одеси суду від 30.03.2011р. по справі №2-а-569/10, рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2010р. по справі № 2а-569/10 та постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2014р. по справі № 522/11495/13-а, на які посилається представник відповідача ОСОБА_2 , не мають преюдиційного характеру для даної справи, оскільки стосуються інших правовідносин.

Надаючи оцінку договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води за №28611/5 від 17 серпня 2009 року, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі начальника служби «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», діючого на підставі положення про філію та довіреності №37/12 від 28 грудня 2006 року, суд констатує, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2013 року по справі №1527/2-6044/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2013 року - в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» про визнання договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2019 року таким, що не відповідає нормативним документам та є недійсним з моменту укладення, зобов`язання повернути незаконно отримані гроші - відмовлено в повному обсязі.

Дана інформація стала відома суду із Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно рішення РСУ № 55 від 25.11.2021 року " Про використання суддями ЄДРСР у режимі повного доступу" повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судді можуть використовувати безпосередньо для здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 18.12.2019 року по справі № 761/29966/16-ц, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

З огляду на викладене, суд зазначає, що законність договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5, та відповідність його нормам чинного законодавства на дату укладення, вже були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій раніше. Також, суди дійшли висновку щодо правомірності набуття ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" статусу виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Одночасно суд зазначає, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами (Постанова ВС від 18 жовтня 2021 року у справі N 299/3611/19 (провадження N 61-9218св21).

У той же час, жодна із сторін даної справи, враховуючи періодичну зміну юридичного складу працівників ТОВ «Інфоркс», суд особливо акцентує увагу на представникові ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , добре знаючи про наявність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2013 року по справі №1527/2-6044/11, яке набрало законної сили, та в якому предметом дослідження були обставини наявності у Позивача - ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» права на укладення договору №28611/5 від 17.08.2009 року, його відповідності вимогам чинного законодавства, не довела до відома суду наведені обставини, та фактично намагалася переглянути рішення суду, через 10 років, в рамках даної справи.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи представника відповідача - Дудіної С.І. щодо недійсності та неукладеності договору №28611/5 від 17.08.2009 року.

Також, суд не приймає доводи представник ОСОБА_2 , щодо розірвання договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, ще у вересні 2010 року (вхід. №4258/св від 07.09.2010 року.

Суд зазначає, що матеріали справи містять лист від 30.08.2010 року, адресований начальнику служби «Водозбут», яким представник ОСОБА_1 повідомляє крім іншого про недійсність договору від 17.08.2009 року. Розірвання договору просить оформити, відповідно до вимог ст. 654 ЦК України.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом . Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно п. 7.1 Договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, договір набуває законної сили з моменту його підписання та укладається на 1 календарний рік. Договір вважається продовженим кожного року на тих же умовах, якщо за місць до закінчення його строку жодною із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

П. 7.2 Договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, також передбачає випадки дострокового розірвання договору.

Згідно п. 7.6 Договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, дія договору припиняється за домовленістю сторін та по іншим встановленим діючим законодавством підставам.

За даних обставин, суд вважає, що наявний в матеріалах справи лист від 30.08.2010 року, адресований начальнику служби «Водозбут», яким представник ОСОБА_1 повідомляє крім іншого про недійсність договору від 17.08.2009 року, розірвання договору просить оформити, відповідно до вимог ст. 654 ЦК України, не був поданий за місць до закінчення його строку. Інших листів про розірвання наведеного договору, ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» не направляв, доказів цього суду не надав.

З огляду на викладене, належних та допустимих доказів розірвання Договору про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновків про обгрунтованість позовних вимог ТОВ "Інфокс"в особі філії "Інфоксводоканал", щодо невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором від 17.08.2019 року, зокрема щодо оплати за надані послуги, за період з 01.03.2015 року по 31.01.2018 року.

Щодо порядку розрахунку заборгованості, суд зазначає, що у судовому засіданні встановлено використання позивачем при розрахунку заборгованості тарифів, затверджених НКРЕКП, з приводу чого надано Постанови НКРЕКП (а.с. 159-167).

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010р. Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992р. №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси»:

- внесено доповнення до додатка 1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992р. №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси» в частині визначення одиниці вимірювання норми питного водопостачання, доповнивши його графою «Середньомісячні норми питного водопостачання куб.м»

Представник ОСОБА_1 заперечила законність розрахунку заборгованості, посилаючись на створення НКРЕКП у неконституційний спосіб (Рішення Конституційного Суду України №14-рп/2008 від 08.07.2008 року та №5-р/2019 від 13.06.2019 року, та неможливість використання у спірних правовідносинах Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010р.

Суд зазначає, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) - незалежний державний колегіальний орган, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Утворений Президентом України 27 серпня 2014 року.

У вересні 2016 року Верховна Рада прийняла в другому читанні Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», який набув чинності 26 листопада 2016 року.

Основними завданнями НКРЕКП є наступне:

- державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, на ринках природного газу, нафтового газу, газу вугільних родовищ та газу сланцевих товщ, нафти та нафтопродуктів, а також перероблення та захоронення побутових відходів.

- збалансування інтересів суб`єктів господарювання, споживачів і держави;

- забезпечення прозорості і відкритості діяльності на ринках природних монополій та на суміжних ринках у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення;

- сприяння розвитку конкуренції у сферах виробництва і постачання електричної та теплової енергії, на ринку природного газу, а також перероблення побутових відходів;

- забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін;

- сприяння ефективному функціонуванню товарних ринків на основі збалансування інтересів держави, суб`єктів природних монополій та споживачів товарів (послуг), що виробляються (надаються) суб`єктами природних монополій;

- забезпечення самоокупності діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках;

- захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі;

- забезпечення рівних можливостей для доступу споживачів до товарів (послуг) на ринках, які перебувають у стані природної монополії;

- обмеження впливу суб`єктів природних монополій на державну політику та сприяння конкуренції на суміжних ринках з метою забезпечення ефективного функціонування відповідних галузей.

Відповідно до п. 2.3 Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, оплата послуг водопостачання та водовідведення здійснюється за наступними тарифами - наведеними у договорі - затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №95 від 14.02.08 з 01.03.2008 року та затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1074 від 25.09.08 з 01.11.2008р. У випадку зміни тарифів та норм, діючих на момент укладення договору, оплата споживачем наданих послуг здійснюється за новими тарифами, без зміни інших умов договору.

За наведених обставин, суд вважає доводи представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , щодо неможливості використання тарифів, затверджених НКРЕКП, та норм водопостачання, здійснення нарахування за науково необґрунтованими та неправомірно визначеними нормативами - необгрунтованими, такими що направлені на уникнення від цивільно-правової відповідальності відповідача ОСОБА_1 , зробленими на основі власного невірного тлумачення закону.

Також, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 зазначає, що згідно Акту від 23.03.2007 року у квартирі АДРЕСА_3 було встановлено лічильник холодної води СВК 1,5 заводський №712387 та опломбований. Строк повірки - 1 квартал 2010 року. На позивачеві лежить обов`язок по повірці та обслуговуванню лічильників, то він повинен і контролювати установлені міжповіркові інтервали (п. 9, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.05 №630). Тому, якщо судом буде встановлена вина виконавця комунальних послуг у нездійсненні повірки, то у суда будуть підстави для зобов`язання позивача перерахувати плату за спожиті послуги за показниками лічильника, а не за встановленими нормами.

Судом встановлено, що згідно п. 2.1 Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, розрахунок обсягів споживання холодної води здійснюється за показами приборів обліку води. У випадку відсутності приборів обліку води, розрахунок послуг водокористування тимчасово здійснюється за нормативами (нормами), затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради. Розрахунок обсягів водовідведення гарячої води здійснюється за нормативами (нормами), затвердженими рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради та згідно інформації, яка надається теплопостачальною організацією про кількість днів подачі гарячої води.

Згідно п. 2.2 Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, оплата послуг за показаннями квартирних приборів обліку проводиться лише у випадку здійснення обліку у всіх точках розбору холодної та гарячої води в квартирі, в незалежності від наявності засобів обліку на вводах житлового будинку.

Суд погоджується із тим, що порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентувався, в спірний період нарахування, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Згідно з частиною 3 статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (у редакції Закону від 15 червня 2004 року № 1765-IV ) порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Відповідно до частини третьої пункту 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця.

За пунктом 11.2.1. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року № 30, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767, періодична повірка, обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж лічильників води (що перебувають у власності фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності), результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб воду, здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з водопостачання (пункт 11.2.1 в редакції наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 04 січня 2005 року № 2).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 викладено правовий висновок такого змісту: позивач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП "Компанія "Вода Донбасу", тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій позивача, оскільки стосується правових взаємовідносин виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а позивач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.

Таким чином, квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Разом із тим, суд констатує, що наявний в матеріалах справи Акт від 23.03.2007 року у квартирі АДРЕСА_3 не містить підпису представника ЖЕУ (РЕП, МЕП). Також, суду не надані докази представлення даного акту ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал». Доводи представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про надання даного акту при підписанні Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, судом не приймаються, оскільки ОСОБА_2 не надано жодного доказу цьому. В свою чергу, умови договору також не містять посилання на Акт від 23.03.2007 року.

Також, згідно п. 3.42 Договору про надання послуг постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води №28611/5 від 17.08.2009 року, споживач зобов`язувався представляти свідчення водоміра щомісячно з 20 по 25 число, за наявності прибору обліку письмово або за телефоном. Жодного доказу виконання ОСОБА_1 цих умов договору, суду не надано. Одночасно, суду не надано доказів звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо необхідності повірки лічильника, що надало би змогу суду стверджувати про те, що ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» взагалі був обізнаний про такий лічильник.

Одночасно, суд приймає до уваги, що фактично майже з момента укладення договору від 17.08.2009 року, ОСОБА_1 не визнає позивача ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" в якості належного виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, власник ОСОБА_1 за даними його представника перебуває за межами країни, відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі не здійснювалось, оскільки із такою заявою споживач не звертався. Такі обставини безсумнівно могли унеможливлювати повірку лічильника в кв. АДРЕСА_3 .

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Одночасно, суд критично відноситься до доводів представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , щодо відмови у задоволенні позову, з підстав не проживання за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 та інших осіб, що унеможливлює отримання ними послуг, а відповідно і звільняє від оплати за послуги.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року № 1875-IV) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Дійсно, згідно п.6 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року № 1875-IV) було передбачено, що споживач має право:

- на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

Таким чином, законодавець пов`язував право на несплату із періодом тимчасової відсутності та відповідним документальним оформленням.

Відповідно до п. 29 постанови КМУ від 21 липня 2005 р. № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» , споживач має право на:

- несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не звертався до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» із заявою про відключення від постачання, на період відсутності, тобто не здійснив документального оформлення. Доказів цього суду не надано.

У той же час, надаючи оцінку розрахунку заборгованості, судом встановлено що борг нарахований за період з 01.03.2015 по 31.01.2018 року.

Із позовом до суду позивач звернувся 11.12.2018 року.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012).

Виходячи з положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила застосувати до виниклих правовідносин строк позовної давності.

Представником ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до судового засідання не надано доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин.

З огляду на викладене, суд вважає що в даному випадку необхідно застосувати строк позовної давності. Так, позовна заява до суду була подана 11 грудня 2018р., а тому необхідно стягнути заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2015р. по 31.01.2018р. у сумі 7496,11 грн. (сім тисяч чотириста дев`яносто шість гривень одинадцять копійок).

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2015р. по 31.01.2018р. у сумі 7496,11 грн. (сім тисяч чотириста дев`яносто шість гривень одинадцять копійок).

Висновки суду щодо зустрічного позову.

Одночасно, суд вважає що відсутні правові підстави для задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», якою просять: визнати відсутність у відповідача (позивача за первісним позовом) права вимоги, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів для проведення господарської діяльності з виробництва питної води та водовідведення; визнати безпідставним нарахування плати (заборгованості) за особовим рахунком № НОМЕР_2 .

До такого висновку суд дійшов виходячи як із попередніх висновків законності дій ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» щодо стягнення заборгованості, враховуючи що задоволення первісного позову, у даному випадку, фактично унеможливлює задоволення зустрічного, так і враховуючи суперечність вимог за зустрічним позовом способами захисту, встановленим ст. 16 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі № 916/1415/19 зазначено, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності.

Суд виходить із того, що для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

-кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

-особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником);

-спосіб захисту інтересу від юридичної невизначеності є належним лише у разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (Постанова ВП ВС від 19.01.2021 року по справі № 916/1415/19).

У даному випадку, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» звернулось за захистом своїх прав із позовом про стягнення заборгованості, з огляду на викладене зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не направлені на захист від юридичної невизначеності, а фактично дублюють відзив на первісну позовну заяву про стягнення суми боргу. Захист своїх прав ОСОБА_1 міг здійснити в рамках розгляду справи про стягнення суми боргу.

Також, не відповідають способу захисту, передбаченому статтею 16 Цивільного кодексу України, і позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання безпідставним нарахування заборгованості.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними зокрема у постанові від 08.04.2020 року у справі №462/5889/16ц, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

V. Судові витрати.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із п.36 цієї постанови вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою).

За таких обставин, ураховуючи що судом частково задоволено позов, то на відповідача покладається 82,98% від суми сплаченого судового збору, а саме 1462,00грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення, за період з 01.11.2015 року по 31.01.2018 року, у сумі 7496,11 грн. (сім тисяч чотириста дев`яносто шість гривень одинадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» витрати по сплаті судового збору у сумі 1462,00 (одна тисяча чотириста шістдесят дві грн. 00 коп.).

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про визнання відсутності права вимоги, визнання безпідставним нарахування плати (заборгованості) - відмовити.

Позивач (стягувач): товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» (, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шулявська, буд. №5) в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (, адреса місцезнаходження: 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5).

Відповідач (боржник): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 25 вересня 2023 року.

Суддя: К.О. Далеко