Справа № 495/5704/23
Номер провадження 2/495/2977/2023
28 червня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого-одноособово судді Боярського О.О.,
при секретарі судового засідання Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровського цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ТОВ «ОТК СПУТНИК», про зняття арешту, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом у якому просить суд:
Подану заяву обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , під час укладання правочину приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. було повідомлено про накладення обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно.
30 жовтня 2021 року Позивач звернулась до Відповідача з заявою про зняття арешту з майна, однак, згідно отриманого листа-відповіді Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Васильківському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.01.2022 № 315/18.19-39 повідомлено, що: «…станом на 14.01.2022 року на примусовому виконанні відсутнє виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання наказу №1/22/08 виданого 04.08.2008 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТК Спутник» заборгованості в розмірі 8620,95 грн. Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження дане виконавче провадження завершено 30.12.2008 року на підставі п.2 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» /в редакції від 07.10.2008 року, яка діяла на момент прийняття державним виконавцем рішення про повернення/ (далі - Закон). Надати більш-детальну інформацію по даному виконавчому провадженні відділ не в змозі, в зв`язку з його знищенням за закінченням 3-річного терміну зберігання відповідно до вимог Законодавства України. Також повідомляється, що станом на 14.01.2022 року повторно вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділу не надходив. Вищезазначеною нормою закону не передбачено припинення чинності арешту майна боржника при завершені виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 40 Закону. Враховуючи вищевикладене у відділу відсутні законні підстави для припинення чинності арешту майна божника - ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням № 9093826…»
Позивач зазначає, що вона не є боржником за виконавчим провадженням № НОМЕР_2, порушує його права як власника майна.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 01.06.2023 року було відкрито провадження в спрощеному порядку.
У судове засідання 28.06.2023 року сторони не з`явились.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, адвокат Боян О.Б., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , просила суд розглядати справу без участі позивачки та її представника.
Представник Відповідача - Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася.
Представник ТОВ «ОТК СПУТНИК» в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася.
У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини справи.
30 жовтня 2021 року Позивач звернулась до Відповідача з заявою про зняття арешту з майна, однак, згідно отриманого листа-відповіді Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Васильківському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.01.2022 № 315/18.19-39 повідомлено, що: «…станом на 14.01.2022 року на примусовому виконанні відсутнє виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання наказу №1/22/08 виданого 04.08.2008 року Господарським судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТК Спутник» заборгованості в розмірі 8620,95 грн. Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження дане виконавче провадження завершено 30.12.2008 року на підставі п.2 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» /в редакції від 07.10.2008 року, яка діяла на момент прийняття державним виконавцем рішення про повернення/ (далі - Закон). Надати більш-детальну інформацію по даному виконавчому провадженні відділ не в змозі, в зв`язку з його знищенням за закінченням 3-річного терміну зберігання відповідно до вимог Законодавства України. Також повідомляється, що станом на 14.01.2022 року повторно вищезазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділу не надходив. Вищезазначеною нормою закону не передбачено припинення чинності арешту майна боржника при завершені виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 40 Закону. Враховуючи вищевикладене у відділу відсутні законні підстави для припинення чинності арешту майна божника - ОСОБА_1 , за виконавчим провадженням № НОМЕР_2…»
10,1 кв.м. ухвалою від 05.02.2018 року по справі №521/2077/18.
Суд приходить до висновку, що вказане обтяження за номером 7927774, внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушує права позивачки ОСОБА_1 , як власника майна.
Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права.
Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами).
Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.
Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
В теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту майна, яке належить позивачу на праві власності.
28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.
Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції.
Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Висновки за результатами розгляду справи
Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 293 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Енергодарського відділу державної виконавчої служби у Василівському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Боярський