Провадження № 2/947/4099/23
УХВАЛА

19.09.2023 року

Суддя Київського районного суду міста Одеси Луняченко В.О., дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного регіонального земельного кадастру, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання дії та рішень незаконними,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2023 заходами електронного суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовною заявою про визнання дії та рішень незаконними.

Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О.

Ухвалою судді від 01.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без руху та надано сторк на усунення недоліків позовної заяви.

13.09.23 року позивачами заходами електронного суду надано позовну заяву- виправлення недоліків на виконання ухвали судді Київського районного суду м.Одеси Луняченка В.О. від 01.09.23.

В позові в редакції від 13.09.2023 року ( ЕП-12321) позивачі просять:

1. визнати дії, бездіяльність та рішення відповідача №3 Одеської міськради неправомірними, оскільки міськрада згідно з експертизою:

А) видала Котинян ВМ рішення ОМР та держакт, у яких з вини міськради, відповідачі неправильно встановили межі між двома земельними ділянками, що призвело до незаконного накладання кордонів земельної ділянки Котинян ВМ на частину земельної ділянки Акулян та на частину її домобудівництва, на частину підвалу Акулян так, що навіть господарська споруда Котинян ВМ опинилася на ділянці ОСОБА_3 , що встановлено висновками експертизи від 04.05.23

Б) Відповідач ОМР до винесення рішення ОМР від 29.02.2000 року № 734-ХХ111 незаконно не розробив проект землевідведення та геодезичну підоснову 1:500, порушуючи ЗКУ, та ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування», чим порушив права на приватизацію суміжного землекористувача - позивача, та незаконно вніс до державного акту накладення кордонів, що було встановлено у висновках експерта.

В) Відповідач №3, після видачі Котинян ВМ рішення ОМР та державного акту, не проконтролював і навіть не зобов`язав управління земельних ресурсів та Котинян ВМ розробити та затвердити проект землевідведення, геодезичну підоснову 1:500 та ін. технічні документи у строки, встановлені ЗКУ

Г) депутати ОМР не розглядали та не голосували «ЗА» за зверненням Котинян ВМ «передати їй безкоштовно у приватну власність її земельну ділянку», порушуючи ЗКУ та ст. 26 закону про місцеве самоврядування.

Д) порушуючи ЗКУ ОМР видав рішення ОМР від 29.02.00 без пред`явлення Котинян ВМ геодезичної підоснови 1:500 (графічне зображення земельної ділянки), яке є обов`язковою умовою для приватизації її земельної ділянки.

2. Визнати дії, бездіяльність та рішення (відповідача №2) УЗР неправомірними щодо:

А) помилкового визначення у 2000 р. неправильних вимірів земельної ділянки ОСОБА_4 , які внесені до державного акту, що призвело до накладення кордонів на земельну ділянку позивача, внаслідок якої частина домоволодіння та частина підвалу Акулян опинилися на території земельної ділянки ОСОБА_4 , отже, навіть господарська споруда ОСОБА_4 «залізла» на ділянку ОСОБА_3 , згідно з висновками експертизи від 04.05.2023 р.

Б) створення непереборних перешкод для приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 у зв`язку з накладенням меж земельної ділянки ОСОБА_4 на частину будинку Акулян, на частину підвалу Акулян так, що навіть господарська споруда Котинян ВМ «залізла» на ділянку Акулян, що встановлено висновками експертизи від 04.05.23

В) відсутності проекту рішення сесії ОМР за заявою Котинян ВМ разом із геодезичної підосновою 1:500 та ін. не без виготовлення необхідної технічної документації для розгляду депутатами заяви Котинян ВМ разом із геодезичною підосновою 1:500, без яких заборонено приватизацію.

Г) відсутності контролю та не зобов`язання Котинян ВМ розробити та затвердити проект землевідведення та іншу технічну документацію у строки, встановлені ЗКУ, після отримання державного акту на землю.

Е) незаконного надання ОСОБА_4 , державного акту що містить незаконне накладення меж земельної ділянки ОСОБА_4 на частину домоволодіння та частину підвалу Акулян, а саме накладення господарської споруди ОСОБА_4 на ділянку ОСОБА_3 , що встановлено висновками експертизи від 04.05.2023 року.

3.Визнання дії, бездіяльності та рішень центру державного земельного кадастру (відповідача №1) неправомірними, оскільки:

А) незаконного розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки Котинян ВМ, яка не мала у період 2000-2020років розробленого та затвердженого проекту землевідведення, виконаного землевпорядною організацією, відповідно до вимог ЗКУ і Закону «Про місцеве самоврядування».

Б) неправильного вироблення відповідачем №3 вимірів, внаслідок чого сталося незаконне накладання меж земельної ділянки Котинян ВМ на частину домоволодіння та частину підвалу Акулян та на частину земельної ділянки ОСОБА_3 , що навіть господарська споруда Котинян ВМ «залізла на ділянку Акулян», згідно з висновками експертизи від 04.05.2023 року.

В) незаконного внесення земельної ділянки ОСОБА_4 з накладенням меж, до реєстру, чим було узаконено помилкове накладання меж земельної ділянки ОСОБА_4 , на частину домобудівництва та частину підвалу Акулян, а також частину земельної ділянки ОСОБА_3 так, що навіть господарська споруда Котинян ВМ «залізла» на ділянку Акулян, згідно з висновками експертизи від 04.05.2023 року.

Г) у розробленої відповідачем №1 технічної документації навмисне не зазначено дату (рік, місяць, день) проведення вимірювань та дату (рік, місяць, день) видання цих документів.

4. а) визнання, що усі відповідачі діяли, порушуючи ст. 273-274 ЦКУ та порушуючи ст. 41 та ст. 14 Конституції, згідно з якими вони зобов`язані були забезпечити здійснення ОСОБА_3 конституційного права на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3 за законом.

А натомість відповідачі вчиняли довго, протягом 20 років свої протиправні дії, якими це конституційне право (особисті немайнові права позивачів) «на приватизацію земельної ділянки згідно із законом» порушувалося.

б) визнання, що відповідачі цими діями фактично позбавили позивачів їхнього конституційного права на приватизацію земельної ділянки за законом, оскільки вони створили для них непереборні перешкоди для приватизації їхньої земельної ділянки, помилково встановивши межі земельної ділянки ОСОБА_5 із незаконним накладенням кордонів її земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_3 : на частину фундаменту будинку Акулян, на частину стіни будинку ОСОБА_3 та на частину даху будинку ОСОБА_3 ; на частину підвалу Акулян, тож навіть господарська споруда ОСОБА_4 безкарно «залізла» на земельну ділянку ОСОБА_3 .

Усі ці порушення були встановлені висновками експертизи від 04.05.2023 року.

в) визнання, що внесення до реєстру такого незаконного накладання меж земельної ділянки ОСОБА_4 на частину домобудування ОСОБА_3 , на частину підвалу Акулян, а також внесення до реєстру частини господарської будівлі ОСОБА_6 , яка «залізла» на земельну ділянку ОСОБА_3 є незаконною, оскільки таке накладення кордонів порушує особисті немайнові права суміжного землекористувача Акулян, тобто незаконно узаконює ім`ям держави Україна незаконні дії відповідачів.

Також позивачі у позові зазначили, що просять визнати, що такими діями відповідачі лишили Акулянів права на приватизацію земельної ділянки (по-закону).

Суддя, дослідивши матеріали справи, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі приходить до наступного висновку.

Зважаючи на суб`єктний склад сторін, суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, повинен визначитись із предметною та суб`єктною юрисдикцією у справі».

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція адміністративних судів, тобто сукупність повноважень адміністративних судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 19 КАС України, в якій, зокрема, зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція адміністративного суду, є наявність спору фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень який пов`язаний з певним рішенням, дією чи бездіяльністю такого суб`єкта.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).

При цьому, згідно положень ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, згідно п.10 ч.2 ст. 245 КАС України передбачено можливість суду у разі задоволення позову прийняття рішення щодо іншого способу захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду , у постанові від 26.02.2019 року у справі № 915/478/18, визначила, що держава може вступати як у цивільні (господарські), так і у адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність на рівні з іншими учасниками цивільних правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У випадку, коли держава вступає в адміністративні правовідносини, вона діє через свої органи як суб`єкт владних повноважень.

Отже, поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. При цьому відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже, як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Метою участі держави в особі відповідних органів у адміністративних правовідносинах є публічний інтерес, тобто вступаючи у такі відносини, держава в особі відповідного органу має на меті в першу чергу захист інтересів держави, громади, невизначеного кола осіб. У той же час, вступаючи в цивільні чи господарські правовідносини, держава в особі відповідного органу насамперед має на меті задоволення приватного інтересу.

У даному випадку предметом позову є вимога про визнання дій та рішень суб`єктів владних повноважень такими що не відповідають вимогам відповідного законодавства.

При цьому зазначені питання з`явились під час розгляду іншої справи пов`язаної із захистом права власності.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог предметом судового розгляду є саме невиконання належними чином суб`єктами владних повноважень ( відповідачами) своїх дискреційних повноважень.

Таким чином, даний спір відноситься до адміністративного спору та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з врахуванням прав, наданих позивачеві статтею 5 КАС України та з врахуванням положень ст. 245 КАС України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом встановлено, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу його право звернення до суду за правилами встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 9, 19, 186, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) до Державного регіонального земельного кадастру, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради про визнання дії та рішень незаконними.

Позовну заяву з додатками до неї повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

У відповідності до вимог ч.1,2 с. 261 ЦПК України ухвали суду, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя Луняченко В. О.