Справа № 495/3378/23
Номер провадження 2/495/2195/2023
24 квітня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Савицького С.І.,
при секретарі Гасанзаде М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 36 цивільну справу №495/3378/23 у м. Білгород-Дністровському за позовом ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_2 . На день смерті їй належала земельна ділянка площею 4,48 га, яка розташована на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 . Після смерті сестри позивач фактично прийняла спадщину вступивши в управління та володіння спадковим майном. Позивач звернулась до нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, де їй було рекомендовано звернутись до суду.
Рух справи у суді
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
В судове засідання позивач не зявилась, але надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
В судове засідання представник відповідача не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 ЦПК України, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (виданим повторно) серії НОМЕР_3 від 27.09.2005 року.
За життя ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 4,48 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки виконкому Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №104 від 03.04.2023 року згідно запису по господарській книзі №2 Маразліївської сільської ради за 2001-2005 року, особливий рахунок № НОМЕР_4 , позивач проживала в АДРЕСА_1 , являлася власником житлового будинку за вищевказаною адресою та здійснювала догляд за сестрою ОСОБА_2 , інвалідом другої групи, по день її смерті проживали однією сім`єю та вели спільне господарство.
Згідно довідки виконкому Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №101 від 03.04.2023 року померла ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, факт спорідненості позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_2 крім вищезгаданих довідок підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 , видане 13.06.1962 року Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області звідки вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками позивача; витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 серпня 2022 року вбачається, що після реєстрації шлюбу 22.09.1984 року прізвище позивача стало ОСОБА_5 .
Позивач ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, вступила в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належності стані.
Позивач звернулась до нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишалась після померлої сестри, але їй усно рекомендували звернутися до суду з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на спадкове майно за ЦК України (редакції 1963 року).
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.
Згідно п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
Відповідно до ст.526 УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.
Відповідно до положень статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийнятгя спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1, 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.
Таким чином, за ст.549 ЦК УРСР 1963 року, як рівнозначні в юридичному розумінні розглядалися два способи прийняття спадщини: фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
При цьому під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню й використанню цього майна, підтриманню його в належному стані.
Отже, щодо спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, допускається фактичний вступ у володіння нею.
Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини.
Відповідно до п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №18/5 від 14.06.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини ст.549 Цивільного кодексу.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належному стані та відповідно до ст.549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) та п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України №18/5 від 14.06.1994 року є такою, що прийняла спадщину.
Враховуючи те, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті сестри ОСОБА_2 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, користується ним та підтримує у належному стані, позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом на земельну ділянку площею 2,48 га, розташовану на території Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Висновки за результатами розгляду справи
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем цілком обґрунтовано заявлені вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 211, 247, 263, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Савицький С.І.