ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/10806/22
Провадження № 22-ц/821/1445/23
Категорія: 305030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

представник позивача: Негрич Світлана Юріївна

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Борєйко О.М. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення помилково сплачених грошових коштів ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

19 грудня 2022 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення помилково сплачених грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що згідно протоколу серії AAБ № 050770 від 31 грудня 2021 року, складеного старшим інспектором ВРОМ ДТП в м. Біла Церква УПП у Київській області старшим лейтенантом поліції Пономаренко С.В., 31 грудня 2021 року о 08:40 год. на а/д М-05 «Київ - Одеса» 31 км водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai» модель «Grandeur», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення правил п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ford» модель «Fusion», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ/0411539 від 28 квітня 2021 року, на момент дорожньо - транспортної пригоди 31 грудня 2021 року транспортний засіб марки «Hyundai» модель «Grandeur», державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

06 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно платіжного доручення № 7466 від 11 лютого 2022 року, позивачем було виплачено відповідачу 104 572 гривні 17 копійок страхового відшкодування за договором АТ-0411539 від 28 квітня 2021 року.

В подальшому, постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у справі № 362/271/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказує, що помилково вважаючи, що винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_2 , ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату коштів по полісу, за яким цивільно-правова відповідальність водія не настала.

Враховуючи викладене, ПАТ «НАСК «Оранта» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з відповідним позовом та просило постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь помилково сплачене страхове відшкодування у розмірі 104 572,17 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року позовні вимоги - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «НАСК «Оранта» 104 571, 17 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 481,00 грн.

Суд першої інстанції, посилаючись на обставини непереборної сили, які виключають відповідальність за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, прийшов до висновку про стягнення з відповідача помилково сплаченого йому страхового відшкодування в розмірі 104 571, 17 грн. на користь ПАТ «НАСК «Оранта».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 09 серпня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «НАСК «Оранта» відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального законодавства, за власної ініціативою змінив підстави позову з «відсутності вини водія застрахованого транспортного засобу» на «наявність обставин непереборної сили».

Крім того вказує, що суд першої інстанції без будь-яких клопотань сторін процесу за власною ініціативою витребував інформацію від Гідрометеорологічного центру Державної служби з надзвичайних ситуацій, тим самим визначив, якими доказами повинні підтверджуватися підстави позову.

Відзив на апеляційну скаргу

До Черкаського апеляційного суду 04 вересня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПАТ «НАСК «Оранта» просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Згідно відомостей протоколу серії AAБ № 050770 вбачається, що 31 грудня 2021 року о 08:40 год. на а/д М-05 «Київ - Одеса» 31 км. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai» модель «Grandeur», державний номерний знак НОМЕР_1 , в порушення правил п.п. 2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Ford» модель «Fusion», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно полісу № АТ/0411539 від 28 квітня 2021 року, на момент дорожньо - транспортної пригоди 31 грудня 2021 року транспортний засіб марки «Hyundai» модель «Grandeur», державний номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

06 січня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно платіжного доручення № 7466 від 11 лютого 2022 року, позивачем було виплачено відповідачу 104 572 гривні 17 копійок страхового відшкодування за договором АТ-0411539 від 28 квітня 2021 року.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у справі № 362/271/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В постанові Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року встановлені наступні факти і обставини: «з відповіді Українського гідрометеорологічного центру від 20 січня 2021 року № 01-18/36 вбачається наявність ожеледиці та туману на вказаній ділянці дороги в момент ДТП. Крім того, 31 грудня 2021 року було складено акт засвідчення стану дорожнього покриття на а/д М-05 «Київ-Одеса» 31 км, який підписано ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з якого вбачається, що дорожнє покриття на вказаному у протоколі відрізку дороги знаходиться у стані повного обледеніння, цей відрізок є абсолютно слизьким, не посипаний і не оброблений жодними засобами проти обледеніння, які б зменшували ковзання та заноси транспортних засобів і таким чином зменшували б ризик ДТП. Наведене повністю узгоджується з поясненнями ОСОБА_2 . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відсутність порушення правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 , оскільки його дії не містили причинно наслідкового зв`язку з вказаною ДТП».

Згідно листа Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 09 червня 2023 року за вих. №01-18/640, в найближчих до місця ДТП стаціонарних пунктах спостереження за погодою фахівцями УкрГМЦ підтверджується наявність ожеледі та ожеледиці безпосередньо в місці дорожньо - транспортної пригоди.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази прийшов до висновку, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 31 грудня 2021 року, виникла внаслідок наявності на ділянці дороги обставин непереборної сили (ожеледиці та туману), що згідно з приписами ст. 1187 ЦК України виключає відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

За змістом ст.ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди майну під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Як стверджує позивач, у ПАТ «НАСК «Оранта» не виникло цивільно-правової відповідальності відповідно до закону, так як обов`язок страховика є похідним від обов`язку водія (особи, відповідальність якої застрахована), а останній постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2022 року у справі № 362/271/22 визнаний не винним у скоєній ДТП.

Згідно п.32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зокрема, під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч.1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Колегія суддів вважає помилковими висновки місцевого суду про те, що ДТП виникла внаслідок непереборної сили ожеледиці та туману, оскільки сама по собі наявність таких погодних умов не може однозначно свідчити про те, що водій, як учасник дорожнього руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем відповідача.

На переконання колегії суддів, сама по собі наявність несприятливих погодних умов на дорозі у вигляді туману та ожеледиці не є беззаперечним свідченням того, що останні є обставинами непереборної сили.

В матеріалах справи відсутні достатні докази того, що саме наведені вище погодні умови були обставинами непереборної сили, які і зумовили дорожньо-транспортну пригоду 31 грудня 2021 року.

Підстави для застосування до недоговірних правовідносин, які виникли у зв`язку з ДТП, норм ч.2 ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні», що містить певний, але невичерпний перелік форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), як невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань (договірних та інших), - відсутні, так як непереборні сили (об`єктивно невідворотні обставини), що перешкоджають виконанню договірних (чи інших) зобов`язань, не є ідентичними з тими непереборними силами (невідворотними обставинами), які об`єктивно перешкоджають уникненню дорожньо-транспортної пригоди під час руху транспортного засобу, який перебуває, крім іншого, ще й під дією об`єктивних законів фізики.

Крім того, колегія суддів зазначає, що лист Українського гідрометеорологічного центру Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 09 червня 2023 року за вих. №01-18/640, який позивач долучив до матеріалів справи як доказ того, що спірна ДТП виникла внаслідок непереборної сили не є таким доказом у розумінні статей 76-80 ЦПК України, оскільки такий документ видано для засвідчення факту наявності на відрізку дороги, де скоєно ДТП, несприятливих погодних умов у вигляді ожеледиці та туману. Однак, такий лист не свідчить про наявність обставин непереборної сили, оскільки визначення даної обставини виходить за межі повноважень відповідного органу.

Інших об`єктивних доказів матеріали справи не містять.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до норм ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до вимог статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але в даному разі цього зроблено не було.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено відповідачу спірні кошти на відшкодування матеріальної шкоди (розрахунок страхового відшкодування), що зумовлює необхідність застосування норми ст. 1187 ЦК України, якою встановлено обов`язок особи, незалежно від вини, відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану майну внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що правові підстави для невиплати страхового відшкодування в даному випадку відсутні.

На зазначене вище, суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов хибного висновку про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди відповідачеві.

Як зазначалося вище, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 104 571,17 грн. з посиланням на ст.1212 ЦК України.

Приписами ч.1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вбачається, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника.

11.02.2022 року ПАТ «НАСК «Оранта» було прийнято рішення щодо затвердження страхового акту №ОЦВ-СП-М-22-32-71166/1 та виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 104 571,17 грн, яке згідно платіжного доручення № 7466 від 11 лютого 2022 року, позивачем було виплачено відповідачу (а.с. 8,9).

Оскільки, відповідно до даного страхового акту, позивачем прийнято рішення про виплату спірного страхового відшкодування, тому суд апеляційної інстанції вважає, що спірні кошти відповідачем набуті на правовій підставі. Враховуючи, що станом на момент розгляду даної справи, позивачем не надано суду доказів, що зазначене рішення про виплату скасовано чи визнано недійсним (незаконним), відповідно, підстави отримання відповідачем спірних коштів наявні і на даний час (такі підстави не відпали).

Отже, правових підстав для повернення відповідачем спірних коштів, визначених саме ст.1212 ЦК України немає.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання про безпідставність заявленої позовної вимоги, в зв`язку з чим вважає, що такий позов до задоволення не підлягає.

Таким чином, у порушення статей 89, 263-264 ЦПК України суд на зазначені вище положення закону належної уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам, наданим відповідачем, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції, як ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, до скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд зробив висновок про скасування рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року та відмову в задоволенні позовних вимог, то судові витрати, понесені ПАТ «НАСК «Оранта» за подання позовної заяви залишити за позивачем та судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3722,00 грн., необхідно покласти на ПАТ «НАСК «Оранта».

Керуючись ст.ст. 141, 258, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення помилково сплачених грошових коштів скасувати та постановити нове.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення помилково сплачених грошових коштів - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3722,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Т.Л. Фетісова

Л.І. Василенко