Провадження № 4-с/357/43/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Юрченко Світлани Юзефівни, стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

11.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, яка зареєстрована судом 05.09.2023, мотивуючи тим, що він являється власником 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на нерухомість набув 11.12.2000, згідно договору дарування частини житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2-5266. Його право власності на нерухоме майно зареєстровано в Білоцерківському БТІ за реєстровим №1043 в книзі №11. 07.06.2023 під час звернення до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. він дізнався, що на належному йому об`єкті нерухомого майна є обтяження у вигляді арешту. Обтяження зареєстровано 25.05.2011 за №11207694 реєстратор Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр». Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №696364 від 25.05.2011, видана міським відділом ДВС Білоцерківського МРУЮ. 07.06.2023 він звернувся в Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області з письмовою заявою про зняття арешту з майна та 07.08.2023 він (під розписку ) отримав відповідь від ДВС за №57799 від 04.07.2023, в якій зазначено, що архівні справи після закінчення 3-х річного строку зберігання знищено і тому неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладались арешти на майно боржника. Тому, з посиланням на ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» йому було відмовлено в знятті арешту і рекомендовано звернутись до суду. Вважає відмову державного виконавця у знятті арешту з належного йому майна незаконною та необґрунтованою, оскільки такими неправомірними діями його фактично позбавлено права мирно користуватися та розпоряджатися своїм майном, тим більше, що підстави для утримання майна під арештом - відпали. Так, з 20.02.1999 по 02.08.2001 він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі №2- 2569/2000 було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на утримання сина аліментів до досягнення ним повноліття. По даному виконавчому провадженню накладено арешт на його нерухоме майно. Стягувачем була ОСОБА_2 , а він був боржником. ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 досяг повноліття та відповідно до п.7 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення є підставою для закінчення виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Таким чином, виконавче провадження було закінчено, а арешт накладений на його майно не знятий, а не зняття Білоцерківським відділом ДВС арешту з його майна у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і його порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт. Тому, просив визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни, щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна, належного боржнику ОСОБА_1 та зобов`язати Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни зняти арешт з нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_1 , що складається з 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №696364 від 25.05.2011, виданою МВ ДВС БЦ МРУЮ.

07.09.2023 судом прийнято скаргу до розгляд та призначено судове засідання.

07.09.2023 судом витребувано з архіву Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу №2-2569/2000 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів.

25.09.2023 архів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надав відповідь, в якій зазначив, що цивільна справа №2-3867/2000 за 2000 рік за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, знищена, на підставі акту №25 від 16.11.2021. Також, надано обліково-статистичну картку на цивільну справу №2-2569/2000 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання та копію рішення Білоцерківського міського суду від 14.12.2000 у справі №3867/2000 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення коштів на особисте утримання.

Представник скаржника, адвокат Бойко Ірина Юріївна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд скарги провести у її відсутності та у відсутності скаржника, скаргу підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Начальника Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Юрченко Світлана Юзефівна та стягувач - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 20.02.1999 по 02.08.2001 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , є власником 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини житлового будинку від 11.12.2000, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2-5266, крім того, право власності на нерухоме майно зареєстровано в Білоцерківському БТІ за реєстровим №1043 в книзі №11 від 31.10.2002, що підтверджується копією паспорта, копією договору дарування (а.с. 3, 4, 5).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.06.2023 №337051909 (а.с. 6), на нерухоме майно ОСОБА_1 було накладено арешт: номер запису про обтяження 11207694; дата та час державної реєстрації 25.05.2011 10:16:41 реєстратором Київська обласна філія ДП «Інформаційний центр» МЮ України; тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АК №696364 від 25.05.2011 МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ; об`єкт обтяження: квартира, 9/100, адреса: АДРЕСА_4 ; обтяжувач: МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ; власник: ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с. 25) вбачається, що станом на 25.09.2023 будь-які відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні. Також, з АСВП не вбачається відомостей про наявності виконавчого провадження для забезпечення якого Міський відділ ДВС Білоцерківського міського управління юстиції виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №696364 від 25.05.2011.

04.07.2023 начальником Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Юрченко С.Ю. надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 07.06.2023 (а.с. 7, 8), з якої вбачається, що архівні справи після закінчення 3-х річного строку зберігання знищено, неможливо встановити чи однозначно ідентифікувати номер виконавчого провадження при примусовому виконанні якого накладались арешти на майно боржника. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини та відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не надав дані про виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт та арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №696364 від 25.05.2011, не скасував.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано законодавцем у розділі VII ЦПК України.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 07.06.2023 про зняття арешту у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень щодо нього державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11.

Встановлено, що 17.08.2000 рішенням Білоцерківського міського суду Київської області у справі №2- 2569/2000(а.с. 35) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів та коштів на особисте утримання, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке 04.09.2000 звернуто до виконання в органи ДВС.

16.11.2000 постановою Київського обласного суду рішення суду від 17.08.200 в частині стягнення аліментів на утримання одного з подружжя, скасовано і направлено на новий розгляд.

14.12.2000 рішенням Білоцерківського міського суду Київської області у справі №2- 3867/2000 (а.с. 29) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в частині стягнення коштів на особисте утримання, задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на особисте утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно починаючи з 04.08.2000 і до досягнення дитиною 3-х річного віку, до 28.08.2002.

Таким чином, на підставі виконавчого листа №2- 2569/2000 від 04.09.2000, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виданий на виконання рішення Білоцерківського міського суду Київської області від 17.08.2000, відділом МВ ДВС у м. Біла Церква було відкрито ВП та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АК №696364 від 25.05.2011.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що на даний час відсутні законні підстави наявності арешту, який був накладений постановою серії АК №696364 від 25.05.2011, в рамках закритого та знищеного ВП, а будь-яке ВП на виконанні в Відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області відносно нього відсутні. Також, зазначає, що з 20.02.1999 по 02.08.2001 він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. На підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі №2- 2569/2000 було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на утримання сина аліментів до досягнення ним повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 син ОСОБА_3 досяг повноліття, тому підстави для утримання майна під арештом відпали.

Враховуючи вище зазначене, суд вважає за можливе зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна та реалізації права власності.

Крім того, наявність протягом тривалого часу (майже 12 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін. Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що не зняття відділом ДВС арешту з майна боржника є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом скасування арешту нерухомого майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АК №696364 від 25.05.2011 МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Керуючись ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 / адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на бездіяльність начальника Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Юрченко Світлани Юзефівни (, місцезнаходження: Київська область, м. Біла Церква, б-р Олександрійський, 94), стягувач: ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни, щодо відмови у знятті арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АК №696364 від 25.05.2011 МВ ДВС Білоцерківського міського управління юстиції.

Зобов`язати Білоцерківський відділ ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника Юрченко Світлани Юзефівни зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 (об`єкт обтяження: 9/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження 11207694), накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АК №696364 від 25.05.2011, МВ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвалу складено 25.09.2023.

Суддя О. В. Бондаренко