КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 947/9033/23
Провадження № 2-о/947/224/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа:

Одеська міська рада,

про встановлення факту родинних відносин та

встановлення факту належності особі

правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 20.03.2023 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою, за участі Одеської міської ради в якості заінтересованої особи, про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу, в якій просить суд:

- встановити факт родинних відносин, а саме факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло від 22.08.2000 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради за №19-13844, належить ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті відкрилась спадщина, за наслідком чого вона ОСОБА_1 звернулась до Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, в подальшому листом від 06.12.2022 року їй було роз`яснено про неможливість видати свідоцтва про право на спадщину, за наслідком того, що в поданих правовстановлюючих документах та свідоцтві про смерть відносно особи містяться розбіжності, а саме в зазначенні прізвища померлого ОСОБА_5 , яке вказано, як: « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 ».

Вказані обставини зумовили звернення заявниці до суду з цією заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.03.2023 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2023 року за клопотанням представника заявника витребувано з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №1096/2022, заведеної до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання вказаної ухвали суду, до суду 16.05.2023 року в електронній формі надійшли витребувані судом докази з Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі.

24.05.2023 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою зупинено провадження по вищевказаній справі до закінчення строку для прийняття спадщини до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно.

28.08.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_8 про поновлення провадження по справі, у зв`язку закінченням строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.09.2023 року поновлено провадження по вказаній справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

В судове засідання призначене на 04.10.2023 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак від представника заявника до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи про причини неявки суд не повідомив.

Приймаючи неявку заінтересованої особи по справі без поважних причин до судового засідання будучи належним чином сповіщеною про дату, час і місце його проведення, враховуючи розгляд справи в порядку окремого провадження та враховуючи строки розгляду справи, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , в якому в графі відомості про батька зазначені відомості про особу, мовою оригіналу на рос.: « ОСОБА_10 », в графі відомості про матір, мовою оригіналу на рос.: « ОСОБА_11 ».

У відповідності до наданої до суду копії рішення Київського районного суду міста Одеси від 27.06.2019 року по справі №520/9196/19 судом встановлено, що 20.11.1999 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 було укладено шлюб, під час чого ОСОБА_9 змінила прізвище на « ОСОБА_13 ». Вказаним рішенням суду, шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_14 розірвано. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено « ОСОБА_13 ».

Отже, батьками заявниці ОСОБА_1 є: ОСОБА_4 та ОСОБА_15 .

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок смерті особи відкривається спадщина (ст.1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч.1 ст.1270 ЦК України).

Отже, внаслідок смерті батьків заявниці відкрилась спадщина на належне останнім за час життя майно.

Судом встановлено, що 05.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідком чого заведено відповідну спадкову справу №1096/2022.

Оглянувши матеріали вказаної спадкової справи, судом встановлено, що крім ОСОБА_1 з заявами про прийняття спадщини до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ніхто не звертався.

Листом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 06.12.2022 року за вих. №4671/0214 повідомлено ОСОБА_1 , що через наявність різного написання прізвища її батька у свідоцтві про смерть, та правовстановлюючому документа на спадкове майно, яке вказано як: « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цією заявою.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктами 1, 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту зокрема родинних відносин між фізичними особамита належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 (із змінами), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, ; не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вже судом встановлено, у відповідності до наданої до суду копії свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_16 серії НОМЕР_1 , відомості про її батьків вказано на рос. мові, як: батько - « ОСОБА_10 », матір - « ОСОБА_11 », актовий запис 1843 від 16.08.1975 року.

Разом з тим, у відповідності до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №9 від 05.12.2022 року, за актовим записом №1843 складеним 16.08.1975 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, значиться інформація про реєстрацію народження, на українській мові, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьками якої зазначені особи: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також судом встановлено у відповідності до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 було зареєстровано шлюб між громадянами України, мовою оригіналу на рос.: « ОСОБА_10 , 1935 г.р. та ОСОБА_18 1939 г.р.», внаслідок чого ОСОБА_18 , змінила прізвище на, мовою оригіналу: « ОСОБА_6 », актовий запис №1589.

Разом з тим, у відповідності до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 05.12.2022 року, за актовим записом №1589 складеним 26.09.1962 року значиться інформація про реєстрацію шлюбу між, на українській мові, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Також судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 22.08.2000 року, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за №19-13844, видане 22.08.2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно з розпорядженням №150866 від 22.08.2000 року, квартира АДРЕСА_1 , належить: ОСОБА_21 , а також ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в рівних частках.

Також судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_1 , зареєстрована саме за адресою: АДРЕСА_2 , яка їй належить у розмірі 1/3 частки, а співвласниками якої є зокрема ОСОБА_15 , а батьком якої вказано ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Досліджуючи вищевказані докази, судом доходить до висновку, що різне написання прізвища померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , як: «Лихолат» та «Ліхолат» у правовстановлюючих документах, які посвідчують дані про особу, належності нерухомого майна, у свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження заявниці, та інших, пов`язано саме з різним перекладом по батькові з російської мови, та стосується однієї тієї ж особи.

При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, а також надавши оцінку кожному доказу окремо, суд дійшов до висновку, що факт родинних відносин, а саме що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та факт, що останньому - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить свідоцтво про право власності на житло, видане 22.08.2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за №19-13844, на підставі розпорядження від 22.08.2000 року за №150866, у тому числі на ім`я ОСОБА_15 , слід вважати встановленим, що пов`язано через різний переклад по батькові померлої особи з російської на українську мову, за наслідком чого заявниця позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадщину після смерті померлого батька.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані заявником докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення".

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягаючою до задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), заінтересовані особи: Одеська міська рада (місцезнаходження: 65004, м. Одеса, пл. Думська, 1), про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити юридичний факт, що свідоцтво про право власності на житло, видане 22.08.2000 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за №19-13844, на підставі розпорядження від 22.08.2000 року за №150866, у тому числі на ім`я ОСОБА_22 , належить - ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.