РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» (далі - відповідач), в якому просить: визнати незаконним і скасувати наказ № 1325/ВК від 19 липня 2022 року в частині припинення збереження середнього заробітку з 19 липня 2022 року працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі, шляхом укладення нового контракту та проходження військової служби під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення відповідно до наказу № 1934-ВК; зобов`язати відповідача виплатити середню заробітну плату за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що працює на підприємстві ПрАТ «Рівнеазот» з 01 жовтня 2013 року на посаді майстра з ремонту технологічного устаткування цеху аміаку 1. З 21 грудня 2021 року і на даний час він перебуває на військовій службі за контрактом, у зв`язку з чим щодо нього ПрАТ «Рівнеазот» видано наказ № 1934/ВК від 01 грудня 2021 року про звільнення ОСОБА_3 від роботи у зв`язку з проходженням військової служби за контрактом на особливий період. Згідно з наказом № 1934/ВК від 01 грудня 2021 року ОСОБА_3 майстра з ремонту технологічного устаткування цеху аміаку 1 звільнено від роботи з 21 грудня 2021 року із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби під час дії особливого періоду за контрактом строком на 3 роки з 21 грудня 2021 року по 20 грудня 2024 року. З початком широкомасштабного вторгнення він продовжив нести військову службу за контрактом.

Однак, восени він помітив відсутність виплат заробітної плати за зарплатним проєктом на карту для виплат, у зв`язку з чим звернувся за консультацією до юриста, де йому було повідомлено, що 19 липня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, згідно з яким у ч. 3 ст. 119 КЗпП України слова «зберігається місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Крім того, юрист зазначив, що збереження середнього заробітку від 19 липня 2022 року перестає бути обов`язком роботодавця, проте не позбавляє його права здійснювати виплати середнього заробітку надалі та порадив звернутися до роботодавця отримати копії наказів.

31 січня 2023 року, у відповідь на направлену заяву від 17 січня 2023 року, він отримав копію наказу № 1325/ВК від 19 липня 2022 року. Проте, його не було ознайомлено з вказаним наказом. З боку відповідача не надходило жодної пропозиції щодо будь-якого доступного способу комунікації (у тому числі електронного) стосовно повідомлення та ознайомлення його з наказом № 1325/ВК від 19 липня 2022 року.

14 липня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 . У відзиві зокрема вказує, що ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (надалі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом, тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні. ПрАТ «Рівнеазот», видаючи наказ № 1325/ВК від 19 липня 2022 року, діяло відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з мотивів у ньому наведених. Додатково суду пояснив, що єдиною підставою для визнання незаконним і скасування наказу № 1325/ВК від 19 липня 2022 року в частині припинення збереження середнього заробітку є не ознайомлення відповідачем позивача з цим наказом.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві, просила відмовити в його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи і наявні у них докази, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 займає посаду майстра з ремонту технологічного устаткування цеху аміаку 1 на ПрАТ «Рівнеазот».

02 листопада 2021 року ОСОБА_3 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу, який набрав чинності з 21 грудня 2021 року.

01 грудня 2021 року ПрАТ «Рівнеазот» видано наказ №1934-ВК «Про звільнення ОСОБА_3 від роботи у зв`язку з продовженням військової служби за контрактом на особливий період», згідно якого ОСОБА_3 майстра з ремонту технологічного устаткування цеху аміаку-1 звільнено від роботи з 21 грудня 2021 року із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку на період проходження військової служби під час дії особливого періоду за контрактом строком на 3 роки з 21 грудня 2021 року по 20 грудня 2024 року.

19 липня 2022 року ПрАТ «Рівнеазот» видано наказ №1325/ВК «Про припинення збереження середнього заробітку працівникам у зв`язку із внесенням змін до частини 3 статті 119 КЗпП України», згідно якого припинено збереження середнього заробітку з 19 липня 2022 року працівникам призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення, зокрема відповідно до наказу №1934-ВК від 01 грудня 2021 року. У вищезазначених наказах слово «середнього заробітку» - виключено. Підстава для прийняття наказу: Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ.

Як слідує з довідки Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27 червня 2023 року № 5/36 капітан ОСОБА_3 перебуває на військовій службі в Рівненському обласному територіальному комплектуванні та соціальної підтримки з 26 грудня 2018 року по теперішній час.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У листі Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року «Щодо особливого періоду» зазначено, що особливий період в Україні настав із 17 березня 2014 року на підставі Указу № 303/2014 та триває, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації на Сході України.

Саме з періоду оголошення Президентом України часткової мобілізації (17 березня 2014 року) відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язано настання особливого періоду, який закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування у умовах мирного часу.

Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Кодексом законів про працю України надано визначення трудового договору.

Так, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Глава VII Закону № 2232-ХІІ врегульовує особливості призову під час мобілізації.

Згідно з частиною другою статті 39 Закону громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) (у редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Таким чином, із набранням чинності Закону № 2352-IX відбулись зміни у регулюванні трудових відносин за участі працівників призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом тобто з 19 липня 2022 року роботодавець звільнений від обов`язку збереження середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу, зі збереженням за цими працівниками лише місця роботи і посади.

Відтак, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом (18 липня 2022 року). З 19 липня 2022 року правові підстави для збереження середнього заробітку за таким працівником відсутні.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 753/12209/22 (провадження № 61-5606св23).

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне положення закріплені в статті 21 КЗпП України, відповідно до якої роботодавець зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату на виконану ним роботу, визначену трудовою угодою.

Позивач ОСОБА_3 не виконує роботу, визначену трудовим договором між ним та відповідачем, унаслідок призову на військову службу, а отримує грошове забезпечення військовослужбовця в установленому законом розмірі.

Звільнивши з 19 липня 2022 року роботодавців від обов`язку з виплати щомісячного забезпечення мобілізованим працівникам, 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», згідно з якою компенсував скасування збереження середньомісячної заробітної плати одночасним збільшенням грошового забезпечення військовослужбовцям за місцем проходження служби.

ПрАТ «Рівнеазот», видаючи 19 липня 2022 року наказ № 1325/ВК «Про припинення збереження середнього заробітку працівникам у зв`язку із внесенням змін до частини 3 статті 119 КЗпП України» в частині припинення збереження середнього заробітку з 19 липня 2022 року працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період та прийнятих на війську службу за контрактом, у тому числі, шляхом укладення нового контракту та проходження військової служби під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення відповідно до наказу № 1934-ВК, діяв відповідно до вимог трудового законодавства.

Починаючи з 19 липня 2022 року, відповідач був позбавлений обов`язку зберігати за позивачем середній заробіток, оскільки відповідні положення частини третьої статті 119 КзпП України були виключені. При цьому, припинення відповідачем нарахування та виплати середнього заробітку позивачу було спрямовано на приведення трудових правовідносин з позивачем у відповідність до вимог Закону.

Суд вважає, що позивачем не доведена протиправність наказу ПрАТ «Рівнеазот» № 1325/ВК від 19 липня 2022 року та невідповідність його вимогам чинного законодавства. Єдиною підставою для скасування наказу, яку наводить позивач, є не ознайомлення відповідачем його з спірним наказом. Проте не ознайомлення ОСОБА_3 з наказом № 1325/ВК від 19 липня 2022 року не свідчить, що такий наказ незаконний та відповідно не є підставою для його скасування, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот", місцезнаходження: вул. Штейнгеля Барона, буд. 139 А, с. Городок, Рівненський район, Рівненська область, .

Повне судове рішення складено 25 вересня 2023 року.

Суддя О.О. Першко