Ухвала

Іменем України

18 липня 2023 року

місто Київ

справа № 2-6491/08

провадження № 61-9592ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2023 року, постановлену колегією суддів у складі: Денишенко Т. О., Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

ОСОБА_1, правонаступником якого є ОСОБА_2 , у серпні 2008 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «К», сіни літ. «К1», сарай літ. «Ж» та убиральня літ. «З» на АДРЕСА_1 .

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 29 серпня 2008 року Ленінський районний суд м. Вінниці задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «К», загальною площею 45, 10 кв. м, що складається із: прихожої, площею 4, 00 кв. м, кухні, площею 10, 00 кв. м, кімнати, площею 17, 30 кв. м, кімнати, площею 9, 50 кв. м, санвузла, площею 4, 30 кв. м; сіни літ «К1», сарай літ. «Ж» та убиральня літ. «З» на АДРЕСА_1 .

Додатковим рішенням від 17 листопада 2008 року Ленінський районний суд м. Вінниці задовольнив заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Суд визнав за ОСОБА_1 право власності на веранду літ. «А3» на АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 08 липня 2021 року Вінницький апеляційний суд залучив до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 04 червня 2021 року Вінницький апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_4 .

Суд поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року і відкрив апеляційне провадження.

Суд зупинив дію рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року.

Постановою від 19 серпня 2021 року Вінницький апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_4 , скасував рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.

Суд здійснив розподіл судових витрат.

Стислий виклад змісту рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій

Постановою від 14 липня 2022 року Верховний Суд частково задовольнив касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , скасував ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвалою від 09 серпня 2022 року Вінницький апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , оскільки не визнав поважними наведені ОСОБА_4 обставини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції.

Постановою від 01 грудня 2022 року Верховний Суд залишив без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_4 , ухвалу Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року - без змін.

Суд здійснив розподіл судових витрат.

Ухвалою від 08 травня 2023 року Вінницький апеляційний суд відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 .

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції констатував, що заявник була обізнана про результати розгляду справи, яка переглядається Верховним Судом, ще у листопаді 2020 року, проте не скористалася наданим їй процесуальним законом правом на захист її порушеного права.

На підтвердження такого твердження суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що під час розгляду справи № 127/34103/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 подавала відзив на позов, у якому посилалася на оскаржувані рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року. ОСОБА_4 зі свого боку на поданий ОСОБА_2 відзив у листопаді 2020 року подала клопотання про відмову у прийнятті відзиву на позов.

Суд апеляційної інстанцій зробив висновок, що наведені факти доводять обізнаність заявника щодо наявності оскаржуваних судових рішень у справі, яка переглядається.

Суд апеляційної інстанції констатував, що будь-яких інших поважних причин, які були б об`єктивно непереборними, тобто таких, що не залежали від волевиявлення ОСОБА_4 , або дійсно були б пов`язані з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне, починаючи із листопада 2020 року, звернення до суду апеляційної інстанції немає.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_4 23 червня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким поновити строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Заявник зазначила, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначила те, що:

- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15, від 01 серпня 2018 року у справі 641/76/17, щодо початку перебігу позовної давності;

- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 664/2845/18, від 14 липня 2022 року у справі 285/2686/20-ц, в ухвалах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 803/87/20, від 16 лютого 2022 року у справі № 824/235/21, щодо порядку застосування правил статей 354, 358 ЦПК України;

- (3) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 664/2845/18, від 17 листопада 2021 року у справі № 2-3069/2008, щодо застосування правил статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також заявник як на підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції посилалася на те, що вона не була повідомлена про розгляд справи, яка переглядається Верховним Судом, не була залучена до участі у її розгляді, а тому не могла і не знала про ухвалені за результати розгляду цієї справи судові рішення, якими вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).

Питання поновлення та продовження процесуальних строків врегульовано положеннями статті 127 ЦПК України, згідно з частиною першою якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини йог пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За правилами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

За змістом статті 354 ЦПК України клопотання про поновлення строку подання апеляційної скарги повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку. Тож поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. ЦПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. У кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року в справі № 926/1037-б/15, від 14 червня 2022 року в справі № 904/3541/15).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадку подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Частина друга статті 358 ЦПК України не встановлює безумовного обов`язку суду поновити строк на апеляційне оскарження та прийняти до розгляду апеляційну скаргу у будь-якому разі подання її особою, яка не була залучена до участі у справі. Скаржник має враховувати, що звернення з апеляційною скаргою поза встановленим процесуальним законом строку оскарження судового рішення покладає на нього обов`язок доведення та обґрунтування відповідних обставин, що зумовили пропуск цього строку і у разі, коли відповідну апеляційну скаргу подано особою, не залученою до участі у справі. Разом з цим, неучасть у справі особи, яка звертається із скаргою з посиланням на те, що рішення у цій справі стосується її прав та інтересів, не є безумовною підставою визнання причин пропуску строку поважними та поновлення цього строку.

Оцінка доводів касаційної скарги

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 звернулася із апеляційною скаргою із пропуском строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року, при цьому наведена заявником підстава для поновлення такого строку, зокрема те, що вона не була залучена до розгляду у справі, вперше копії оскаржуваних рішень отримала 05 квітня 2023 року, визнана судом неповажною.

Суд апеляційної інстанцій підставно залишив без руху апеляційну скаргу та запропонував заявнику подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку з наведенням інших поважних причин пропуску такого процесуального строку та наданням відповідних доказів, оскільки з обставин справи, раніше встановлених судами апеляційної та касаційної інстанцій, встановлено факт обізнаності ОСОБА_4 про наявність оскаржуваних рішень ще з листопада 2020 року.

Заявник, усуваючи недоліки апеляційної скарги, зазначила, що вона звернулася із апеляційною скаргою у межах строку, визначеного процесуальним законом, оскільки про існування оскаржуваних рішень вперше їй стало відомо 08 травня 2021 року, їх копії вона отримала лише 05 квітня 2023 року, а у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження навела поважні причини пропуску такого строку.

Заявник наполягала на тому, що твердження суду апеляційної інстанції щодо можливості дізнатися про оскаржувані рішення ще у листопаді 2020 року ґрунтуються на припущенні та не відповідають дійсності.

Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року є неповажними, тому відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Отже, заявник звернулася до суду апеляційної інстанції з пропуском строку на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції.

Верховний Суд, враховуючи обставини, встановлені рішенням суду апеляційної інстанції та доводи заявника щодо визнання поважними наведених нею у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження причин такого пропуску, зазначає, що статтею 44 ЦПК України передбачено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції встановив, що під час розгляду цивільної справи № 127/34103/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, та припинення права спільної часткової власності, ОСОБА_2 подала відзив на позов, у якому посилалася на оскаржувані у справі, яка переглядається Верховним Судом, рішення. Натомість, ОСОБА_4 03 листопада 2020 року подала до суду клопотання про відмову у прийнятті відзиву ОСОБА_2 на її позов. Тобто, зазначене переконливо доводить факт обізнаності ОСОБА_4 щодо наявності оскаржуваних нею у цьому провадженні судових рішень, оскільки вона ознайомлювалася із поданим ОСОБА_2 відзивом.

Тож заявник мала право на поновлення строку на апеляційне оскарження у разі звернення до суду із апеляційною скаргою протягом тридцяти днів з дня, коли їй стало відомо про існування таких рішень, зокрема з 03 листопада 2020 року, що відповідало б пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України. З моменту отримання такої інформації останнім днем подачі апеляційної скарги разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України було 03 грудня 2020 року.

Відповідно ОСОБА_4 , дізнавшись про наявність оскаржуваних рішень суду першої інстанції із поданого ОСОБА_2 відзиву у справі № 127/34103/19, маючи можливість самостійно звернутися протягом розумного строку до суду із вимогою надати копії таких рішень та своєчасно у межах визначених процесуальним законом строків звернутися до суду із апеляційною скаргою на такі судові рішення, не реалізувала надане процесуальним законом право.

Іншим доводом касаційної скарги заявниці є заперечення того факту, що початком перебігу строку апеляційного оскарження можна вважати 03 листопада 2020 року з моменту її ознайомлення із відзивом ОСОБА_2 у справі № 127/34103/19.

Верховний Суд вважає такі доводи неспроможними, оскільки з моменту ознайомлення із відзивом ОСОБА_2 у справі № 127/34103/19, у якому наявне посилання на оскаржувані рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року,заявник могла звернутися до суду із клопотанням про отримання їх копій або із клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи з метою ознайомитися зі змістом оскаржуваних судових рішень.

Верховний Суд зробив висновок, що суд апеляційної інстанції у межах зазначених заявником доводів щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції підставно відмовив у відкритті апеляційного провадження, оскільки ОСОБА_4 не навела поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 29 серпня 2008 року та додаткового рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2008 року безпосередньо з моменту отримання нею інформації про їх існування, тобто, починаючи з 03 листопада 2020 року.

Верховний Суд переконаний, що оцінювати наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне провадження особи, яка не брала участь у розгляді цієї справи судом першої інстанції, апеляційний суд повинен виключно в тому контексті, чи пропущено строк оскарження саме з того моменту, коли особа дізналася або за усіма обставинами повинна була дізнатися про наявність такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Встановивши, що апеляційна скарга подана із пропуском строку на звернення, наведені заявником підстави пропуску процесуального строку визнано необґрунтованими, інших причин пропуску цього строку ОСОБА_5 не зазначено, суд апеляційної інстанції із дотриманням норм процесуального закону відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2023 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , яка є правонаступницею ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 травня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак