Провадження №2/523/608/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

представника позивача - Танасійчука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

УСТАНОВИВ:

30 листопада 2021 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2018 року № 42751545, що є підставою для припинення права власності відповідачки на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м., а також зобов`язати її за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого будинку за вищевказаною адресою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачкою зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок на підставі технічного паспорта від 10.08.2018 серія та номер: б/н, виготовленого ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» без дозвільних та правовстановлюючих документів. Рішення щодо відведення земельної ділянки у власність або користування за вказаною адресою відсутні, позивачем не надавалася згода на будівництво вказаного житлового будинку, тому земельна ділянка по АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, а об`єкт, побудований на ній, є самочинним, та підлягає знесенню.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2018 № 42751545 прийнято державним реєстратором без належних, передбачених чинним законодавством, документів, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна; а документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси не подавався, тому рішення підлягає скасуванню у судовому порядку як таке, що порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій знаходиться самочинно збудований об`єкт, та таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності необхідних на те дозвільних та правовстановлюючих документів.

Оскільки відповідачкою було здійснено самочинне будівництво без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та на земельній ділянці, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була відведена для цієї мети, тому даний об`єкт підлягає обов`язковому знесенню.

02 грудня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального провадження.

Також ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2021 року було вжито заходи забезпечення позову у виді заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

30 червня 2022 року представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Швець К.О. надала суду відзив на позов, в якому зазначила, що право власності на спірний об`єкт нерухомості за відповідачкою було зареєстровано ще 27 серпня 2018 року, в жовтні 2018 року КП «ЖКС «Пересипський», засновником якого є Одеська міська рада, заповнив будинкову книгу на спірний житловий будинок, тому позивачу щонайменше з жовтня 2018 року було відомо про реєстрацію права власності за відповідачкою на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Отже, строк позовної давності позивача по даній вимозі сплинув у жовтні 2021 року, клопотання про його поновлення із зазначенням поважних причин пропуску позивачем не заявлялося, тому це є підставою для відмови у задоволенні позову.

Також відповідачка не погоджується із висновками позивача щодо ненадання належних, передбачених законодавством, документів, які необхідні для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки спірний (садибний (індивідуальний) житловий будинок був побудований до 05 серпня 1992 року, у технічному паспорті від 10 серпня 2018 року рік побудови будинку вказано 1991 рік, тому відповідно до п. 42 положень Порядку державної реєстрації прав № 1127 достатньо було подати лише технічний паспорт та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. На виконання даних вимог відповідачкою був наданий технічний паспорт від 10.08.2018, виданий ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», та довідка № 07/65001/1785-1 від 30.07.2018 про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції AT «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, а саме, АДРЕСА_1 .

27.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав - Одеської філії КП «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області із заявою № 29803405 про державну реєстрацію права власності разом з іншими необхідними документами.

Державний реєстратор Морозова О.С. не виявила жодних суперечностей чи невідповідностей нормам чинного законодавства та правомірно зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , підстав для відмови у винесенні рішення про реєстрацію були відсутні.

Також у відзиві вказувалося, що твердження позивача про самочинне будівництво є безпідставним та необґрунтованим, оскільки до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, а спірний садибний (індивідуальний) житловий будинок був побудований в 1991 році.

Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. В свою чергу, доказів того, що наявність спірного будинку порушує права позивача надано не було.

Враховуючи вищевикладене, у задоволення позовних вимог просили відмовити.

У відповідь на відзив представник позивача надав письмові пояснення, в яких заначив, що позивач дізнався про порушення своїх прав, як власника земель комунальної власності, лише з листа прокуратури Одеської області від 21.12.2019 № 05/1-93 7вих-19, який надійшов до Одеської міської ради лише 03.01.2020, що підтверджується відміткою Юридичного департаменту Одеської міської ради про отримання листа, а з даним позовом Одеська міська рада звернулась вже 26.11.2021 року, тобто в межах та строки, передбачені чинним законодавством України, оскільки початком відліку позовної давності на звернення до суду із даним позовом є 03.01.2020.

Відповідно до п. 3.2. Положення про Адресний реєстр міста Одеси надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється. Довідка з Адресного реєстру міста Одеси - це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. Проте, як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (довідка з Адресного реєстру міста Одеси чи/або розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради), заявником не подавались, що є грубим порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 112.

Стосовно доводів відповідачки, що спірний самочинно збудований об`єкт побудовано до 1992 року, представник позивача просив витребувати від ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» матеріалів технічної інвентаризації, що стали підставою складання технічного паспорта від 10.08.2018.

20 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Представник відповідачки адвокат Швець К.О. засобами електронного зв`язку надала суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у Малиновському районному суді м. Одеси у справі № 521/13680/21, розгляд якої призначено на 14 вересня 2023 року на 14.00 годину.

Розглянувши клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, судом не прийнято до уваги посилання на зайнятість в іншому процесі, оскільки чергова дата судового засідання у даній справі була визначена завчасно ще 20 червня 2023 року, тому судове засідання по ній мало бути у пріоритеті представника відповідача, ніж по справі № 521/13680/21.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 січня 2020 року Одеська міська рада отримала запит Одеської місцевої прокуратури № 4 про отримання інформації, з якого стало відомо про порушення інтересів територіальної громади щодо самовільного зайняття земельної ділянки під об`єктом нерухомості по АДРЕСА_1 .

У ході перевірки було встановлено, що за даними КП «БТІ» Одеської міської ради станом на 31.12.2012 реєстрація права власності об`єкта нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

Однак, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі технічного паспорта від 10.08.2018 серія та номер: б/н, виготовленого ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2018 №42751545 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м.

Тобто, первісна реєстрація права власності на вказаний об`єкт відбулась у 2018 році без надання дозвільних та правовстановлюючих документів.

05.05.2020 за результатами обстеження Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,02 га, огороджена парканом та використовується під розміщення житлового будинку, а у Департаменті відсутня інформація про прийняття рішень щодо відведення земельної ділянки у власність або користування за вказаною адресою, а тому має місце забудова та використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів на землекористування.

Таким чином, виконавчим органом Одеської міської ради зафіксовано факт самовільного зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси шляхом здійснення самочинного будівництва житлового будинку, який побудовано на земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресою: АДРЕСА_1 , що і стало підставою для звернення до суду.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства тощо.

Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (далі - Порядок).

Згідно з п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Відповідно до приписів ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Як вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі технічного паспорта від 10.08.2018 серія та номер: б/н, виготовленого ТОВ «Бюро Консалт Сервіс», рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2018 № 42751545 за відповідачкою зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м.

Однак, технічний паспорт - це документ, який має довідкову інформацію про фактичний стан нерухомості, а саме: про площі, поверховості, дату побудови, капремонту, товщину стін, технічні характеристики покрівлі та фундаменту та не є правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, тому не може бути самостійною підставою визнання права власності на самочинно збудований об`єкт.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської раді від 28.07.2009 № 809 затверджено Положення про Адресний реєстр міста Одеси, відповідно до якого надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється (п. 3.2 Положення).

Довідка з Адресного реєстру міста Одеси - це документ, який свідчить про внесення запису до Адресного реєстру. У Адресному реєстрі формуються наступні види довідок: про резервування адреси об`єкта нерухомого майна; про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна; про підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна (п. 1.6. Положення).

З урахуванням вищенаведеного заявником не подано належних, передбачених чинним законодавством документів, які необхідні для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2018 № 42751545. Саме тому воно підлягає скасуванню у судовому порядку як таке, що порушує права територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій знаходиться самочинно збудований об`єкт, та таке, що прийняте із порушенням законодавства за відсутності необхідних на те дозвільних та правовстановлюючих документів.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.08.2020 у справі №916/2464/19, відповідно до якої належними способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 906/516/19.

У зв`язку із цим слід задовольнити позовну вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2018 року № 42751545, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 у справі № 1940/1655/18 зазначив, що вчинення позивачем дій щодо відведення йому земельної ділянки в оренду та навіть рішення суду у іншій справі, яким відповідного суб`єкта владних повноважень зобов`язано розглянути клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не породжує у позивача права на її використання до прийняття відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування рішення про надання зазначеної земельної ділянки у користування (оренду) та подальше її оформлення у встановленому порядку.

Верховний Суд також вказав, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на неї або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є самовільним заняттям земельної ділянки.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 2040/6701/18, від 09.02.2021 у справі № 500/2528/19 та від 01.06.2021 у справі № 340/461/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Крім того, згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

28.01.2020 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомило, що в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання відмову у видачі скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 ; містобудівні умови та обмеження на об`єкт містобудування за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до положень абз. 2 ст. 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.

Здійснення будівельних робіт на об`єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Враховуючи те, що за змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, а відтак виключає це майно з цивільного обороту (правова позиція Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15).

Згідно з п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Пункт 5 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловлену у постанові по справі № 6-130цс13, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: 1) земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; 2) відсутній належним чином затверджений проект; 3) під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил (справі № 6-180цс14).

З аналізу положень наведених норм законодавства вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятих в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Встановлені обставини свідчать про те, що дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, будь-яким особам у власність чи/або користування для здійснення будівництва за в адресою: АДРЕСА_1 .не надавалась.

Враховуючи те, що Одеською міською радою рішення про надання відповідачу чи/або іншим особам у власність або у користування земельної ділянки для будівництва не приймалось, будівництво здійснено без необхідних на те дозвільних документів, тому має місце самовільне зайняття земельної ділянки, а будинок являється об`єктом самочинного будівництва, а отже підлягає обов`язковому знесенню.

Щодо посилань відповідачки на довідку про резервування у Реєстрі поштового обслуговування Одеської дирекції АТ «Укрпошта» поштової адреси об`єкту, як самостійної поштової одиниці, то такі висновки суд не враховує, оскільки не відповідають вимогам Положення про адресний реєстр міста Одеси.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (довідка з Адресного реєстру міста Одеси чи/або розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради), заявником не подавались.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

До повноважень міських рад у галузі земельних відносин, відповідно до ст. ст. 12, 83, 122 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

З урахуванням змісту частини сьомої статті 376 ЦК України у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за вимогами про знесення самочинного будівництва можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що правопорушення в зазначених правовідносинах є триваючими і строк позовної давності до цих правовідносин не застосовується.

Доводи відповідачки про пропущення строку для звернення до суду з даним позовом не грунтуються на нормах закону, оскільки порушення прав територіальної громади в особі Одеської міської ради, як власника земельної ділянки, є триваючими.

Таким чином, самочинно збудований будинок за адресою: АДРЕСА_1 унеможливлює здійснення територіальною громадою м. Одеси правомочностей власника щодо ділянки землі, яка знаходиться під забудовою, що є підставою для звільнення земельної ділянки шляхом знесення такого об`єкта.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 серпня 2018 року № 42751545, що є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 105,2 кв.м..

Зобов`язати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого будинку площею 105,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 5675 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 22.09.2023 р.