Справа № 523/7661/23
Провадження №2/523/3373/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївського шосе) про стягнення інфляційних втрат через прострочення виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою суду,

Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 10 січня 1993 року з вини працівника АТП -15130 водія ОСОБА_2 , який керуючи автобусом Ікарус-280, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав АТП-15130 м. Одеси, яке в подальшому шляхом перетворення отримало назву ВАТ «Північтранс», а на даний час є ТОВ «ПІВНІЧ ТРАНС», скоїв ДТП внаслідок якого я ОСОБА_1 стала інвалідом ІІ групи довічно.

Вироком Суворовського районного Суду м. Одеси від 14 липня 1993 року по справі №1-288, водій ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 215 ч. 2 КК України та засуджений на 4 роки позбавлення волі умовно з позбавленням прав на керування транспортними засобами строком на 2 роки.

22 травня 2008 року Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси по цивільний справі №2-2/2008 (ЄДРСР №5158712) про відшкодування заподіяної шкоди затверджено Мирову Угоду, укладену 22.05.2008р. між ОСОБА_1 та [на той час] ВАТ «Північтранс» .

Починаючи з травня 2008 року до лютого 2018 року ТОВ «Північ Транс» виконувало Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 року про затвердження Мирової Угоди, проте в останні п`ять років ухиляється від виконання зазначеного судового Рішення.

У травні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування за квітень 2020 року в сумі 11 788 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року по справі №523/7100/20 уточнений позов ОСОБА_1 зі зменшеними позовними вимогами (в зв`язку із частковим погашенням заборгованості відповідачем 23.07.2021 р. в сумі 9 633 грн., про що зазначено в судовому Рішенні) було задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 2 155 грн.

Постановою Одеського Апеляційного суду від 26.01.2023 року Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування залишено без змін.

В свою чергу, відповідач ТОВ «Північ Транс» остаточно здійснив виплату відшкодування за травень 2020 року на рахунок ОСОБА_1 в сумі - 2 155 грн. лише - 15.02. 2023 року.

Позивачем розраховано інфляційні втрати через прострочення виплати відшкодування, які склали 1879 грн. 96 коп.

Також позивачем розраховано 3% річних, котрі склали 535 грн. 37 коп.

Загалом позивач просить стягнути з відповідача 2415 грн. 33 коп.

Враховуючи зазначене, позивач ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 05 травня 2023 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 50,51).

Позивач ОСОБА_1 надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на задоволенні позову. (а.с. 66).

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» (генеральний директор Мальцев В. М.) 29 травня 2023 року надав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, застосувавши позовну давність до спірних правовідносин. (а.с. 55,56).

Позивач надав 06 червня 2023 року відповідь на відзив. (а.с. 59,60).

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судом встановлено, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22.05.2008 р. справа № 2-2/08 між ВАТ «ПІВНІЧ ТРАНС» та ОСОБА_1 затверджено мирову угоду. За умовами вказаної мирової угоди:

-ВАТ «ПІВНІЧ ТРАНС» зобов`язується перераховувати на рахунок ОСОБА_1 , довічно, щомісячно втрачений заробіток у розмірі 1271,07 грн. (враховуючи березень та квітень місяці 2008 року) та корегувати розмір втраченого заробітку відповідно до довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», ОСОБА_1 залишає за собою право довічно корегувати суму втраченого заробітку на кожний наступний рік до 30 січня на підставі довідки Держкомстату України про середню заробітну плату у галузі «Промисловість», не звертаючись з позовом до суду, а надаючи керівництву ВАТ «ПІВНІЧТРАНС» необхідні довідки.

Ухвала від 22.05.2008р. набрала законної сили 28.05.2008р.

У травні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування за квітень 2020 року в сумі 11 788 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року по справі №523/7100/20 уточнений позов ОСОБА_1 зі зменшеними позовними вимогами (в зв`язку із частковим погашенням заборгованості відповідачем 23.07.2021 р. в сумі 9 633 грн., про що зазначено в судовому Рішенні) було задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість в сумі 2 155 грн.

Постановою Одеського Апеляційного суду від 26.01.2023 року Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Північ Транс» про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості по виплаті грошового відшкодування залишено без змін. (а.с. 8-15).

В свою чергу, відповідач ТОВ «Північ Транс» остаточно здійснив виплату відшкодування за травень 2020 року на рахунок ОСОБА_1 в сумі - 2 155 грн. лише - 15.02. 2023 року.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України, у позивача - ОСОБА_1 є право стягнення з відповідача - ТОВ «Північ Транс» інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання Мирової Угоди, яка свідомо не виконувалась відповідачем.

Згідно з нормами п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами Цивільного Кодексу України, а саме ст. 625 передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч.1 цієї норми Закону - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно частини 2 цієї норми Закону - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши аналіз розрахунку інфляційних втрат та розрахунку 3% річних, наданого позивачем, суд погоджується з ним, вважає його арифметично вірним та таким, що відповідає обставинам справи.

Суд зазначає, що період розрахунку інфляційних втрат вірно визначений позивачем, що одночасно і не заперечується відповідачем.

Суд також зазначає, що період розрахунку 3 % річних вірно визначений позивачем, що одночасно і не заперечується відповідачем.

Інфляційні втрати через прострочення виплати відшкодування склали 1879 грн. 96 коп.

3% річних склали 535 грн. 37 коп.

В свою чергу, доводи представника відповідача, щодо пропуску позивачем строку позовної давності, відхиляються судом як необґрунтовані, з правової та доказової точки зору.

Відповідно до положень 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Відтак, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положеннями норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішення суду. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення способів захисту майнового права та інтересу.

У постановах Великої палати Верховного суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-цц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційний процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, з урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, яке не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось вчасно, кредитор має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу ( п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ « Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові в позові- ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки- ст. 257 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норма матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

В свою чергу, до доводів представника відповідача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 258 Цивільного кодексу України, яка встановлює позовну давність в один рік, суд відноситься критично.

Суд констатує, що в статті 258 Цивільного кодексу України йде мова про встановлення позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені).

Разом із тим, позивач просить стягнути на її користь інфляційні втрати та 3% річних.

Суд виходить із того, що попри подібність правової природи п.3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, ці правові норми є різними за своєю правовою конструкцією.

Тому, суд приходить до беззаперечного висновку, що вимоги ст. 258 Цивільного кодексу України, які встановлюють спеціальну позовну давність в один рік, не застосовуються до інфляційних нарахувань та 3% річних.

Також, суд вважає за необхідне врахувати при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин, в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України:

- висновки Великої Палати Верховного суду, викладені у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц, яка прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

- висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 26.10.2018 у справі №922/4099/17, згідно якої вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Згідно ст. 2,5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд наголошує на тому, що статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧ ТРАНС» про стягнення інфляційних втрат, та 3% річних через прострочення виконання мирової угоди, затвердженої Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2,5,10,12, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПІВНІЧТРАНС» (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївського шосе) про стягнення інфляційних втрат через прострочення виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою суду задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», Код , інфляційні втрати та 3-% річних через прострочення виплати грошового відшкодування за квітень 2020 року, згідно Мирової Угоди від 22.05.2008 року, затвердженої Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 22 травня 2008 року по цивільній справі №2-2/2008, в сумі 2 415,33 гривень (дві тисячі чотириста п`ятнадцять гривень 33 копійки); з яких 1 879,96 грн. - інфляційні втрати, 535,37 грн. 3 % річних.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29 вересня 2023 року.

Суддя