Справа № 212/4208/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: Головуючого судді Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Рясного В.Д., який примав участь у режимі відеоконференції, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У червні 2023 року адвокат Морозов В.Ю., який діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 16 січня 2020 року у розмірі 365600 грн., інфляційні втрати за період з 16 січня 2020 року по 08 червня 2023 року у розмірі 185230,34 грн., 3 % річних за період з 16 січня 2020 року по 08 червня 2023 року у розмірі 37232,33 грн., а всього 588062,67 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 січня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується борговою розпискою, за якою позивач надала відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказані грошові кошти до 15 лютого 2020 року. Вказані грошові кошти у визначений строк відповідачем повернуто не було, тому позивачем було надіслано на адресу відповідача досудову вимогу про повернення грошових коштів у сумі 10000 доларів США згідно курсу Національного Банку України, проте відповідач жодних дій щодо повернення грошових коштів не здійснив. На теперішній час, відповідач не виходить на зв?язок та ухиляється від повернення боргу за борговою розпискою, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 19 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви сторони позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 04 липня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від представника відповідача адвоката Губара А.Л. на адресу суду надійшов відзив на позову заяву, в якому зазначив, що відповідач заперечує факт укладення договору позики з позивачем ОСОБА_1 , при цьому надана копія розписки не містить відомостей про позивача, як позикодавця. Позовна вимога в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 185230,34 грн. суперечить вимогам законодавства, оскільки, у випадку порушення грошового зобов?язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті інфляційні втрати стягненню не підлягають. Надані позивачем документи про понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката не підтверджують у встановленому законом порядку такі витрати. Враховуючи викладене, просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від представника позивача адвоката Рясного В.Д. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що на підтвердження факту укладення між сторонами договору позики, позивачем надано суду належним чином засвідчений примірник боргової розписки від 16 січня 2020 року. Наявність у позивача оригіналу боргової розписки від 16 січня 2020 року підтверджує не тільки факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на зазначених у розписці умовах, але також підтверджує отримання останнім грошових коштів у позику та зазначену в розписці дату. Відсутність у борговій розписці прізвища позикодавця не може бути безумовною підставою для визнання відсутності договірних відносин між сторонами. Враховуючи викладене, просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Рясний В.Д. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Губар А.Л. надав заяву про розгляд справи без участ сторони відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 16 січня 2020 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, яку зобов`язався повернути у строк до 15 лютого 2020 року. Оригінал розписки наданий позивачем ОСОБА_1 до суду (а.с.9, 84).

06 червня 2023 року з метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 на адресу відповідача була направлена досудова вимога про сплату заборгованості, яка залишена відповідачем без задоволення (а.с.19-21).

Як визначено п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Щодо посилань представника відповідача на те, що в розписці відсутні відомості про позикодавця, суд вважає за необхідне зазначити на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року у справі № 757/62714/18, згідно яких своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Наявність у позивача документа, у якому міститься інформація про отримання відповідачем у позику грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США свідчить про те, що боржник взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів. Відсутність у борговій розписці прізвища позикодавця не може бути безумовною підставою для визнання відсутності договірних відносин між сторонами.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 (провадження № 61-6026св20).

Оскільки позивачем ОСОБА_1 надано до суду оригінал письмового документу, у якому міститься інформація про отримання відповідачем ОСОБА_2 у позику грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, суд дійшов висновку, що відповідач взяв на себе зобов`язання з повернення таких коштів саме позивачу ОСОБА_1 . При цьому, у оригіналі розписки не зазначено про повернення відповідачем оспорюваної суми, а отже боргове зобов`язання відповідачем не виконане.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст.610, ч.1 ст.612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачем зобов`язання за договором позики не були виконані, грошові кошти в сумі 10 000 доларів США в обумовлений строк до 15.02.2020 року не повернуті, а отже позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми боргу, яка згідно розрахунку, який не спростований відповідачем, становить 365 500 грн., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на08.06.2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму за ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.1-2 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц.

Оскільки відповідач, згідно розписки, зобовьязався повернути грошові кошти у строк до 15 лютого 2020 року, то зобов`язання є простроченим з 16 вересня 2020 року, а тому 3% річних мають розраховуватись саме з вказаної дати.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід також стягнути 3 % річних за договором позики від 16 січня 2020 року за період з 16 лютого 2020 року (наступний день, передбачений договором позики) по 08 червня 2023 року (відповідно до меж заявлених вимог) у сумі 36329,62 грн. (365 500 грн. * 1209 (днів прострочення) * 3 / 100 / 365).

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 185230,34 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України,Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Як вбачається із змісту розписки, предметом договору, укладеного між сторонами є грошові кошти у іноземній валюті, а саме доларах США, а отже в даному випадку не підлягають застосуванню норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може заклопотанням іншої сторони зменшити розмір витратна правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання юридичних послуг від 31 травня 2023 року, укладеного з адвокатом Морозовим В.Ю., за умовами якого за правову допомогу, передбачену п.п.1.1 договору позивач сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначеною додатком № 1 до цього договору; додаткову угоду № 1 до договору від 31 травня 2023 року за яким позивач сплачує суму 20 000 грн. у якості авансового платежу; акт наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 31 травня 2021 року за яким адвокатом Морозовим В.Ю. було надано позивачу наступні послуги: консультація 2 год. 3000 грн., розробко позовної заяви про стягнення боргу за борговою розпискою 5 год. 6000 грн., представництво інтересів при розгляді справи у суді 4 год. 6000 грн., обробка документів та аналіз чинного законодавства України для подачі позовної заяви, транспортні витрати та витрати на канцтовари 3 год. 5000 грн.; квитанцію про сплату ОСОБА_1 коштів на користь адвоката Морозова В.Ю. у сумі 20000 грн. (а.с.13-15, 17-18, 24).

Проте суд не може погодитись із наведеним актом наданих послуг в повному обсязі, оскільки представництво інтересів позивача безпосередньо у суді адвокатом Морозовим не здійснювались, у судових засіданнях, які були призначені 05 вересня 2023 року та 27 вересня 2023 року інтереси позивача представляв інший адвокат Рясний В.Д., а отже витрати, пов`язані з представництвом інтересів у суді адвокатом Морозовм В.Ю. у сумі 6000 грн. є необґрунтованими.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 14000 грн. (20000 грн.- 6000 грн.)

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 4019,30 грн., виходячи з розрахунку (401929,62 грн.*5880,63 грн./588062,67 грн.).

Загальна сума витрат, пов`язаних з розглядом справи, понесених позивачем, які підлягають стягненню з відповідача складає 18019,30 грн.

Керуючись ст.ст.4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265, 280-282 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 16 січня 2020 року у розмірі 365 600 гривень та 3 % річних у розмірі 36329 гривень 62 копійки, а всього 401 929 (чотириста одна тисяча дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 62 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 18019 (вісімнадцять тисяч дев`ятнадцять) гривень 30 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дняйого проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 03 жовтня 2023 року, відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України.

Суддя: М.Д. Власенко