Справа № 211/2132/22
Провадження № 2/211/499/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 вересня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному сумісному майні подружжя, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд визначити частки у спільному сумісному майні подружжя ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у домоволодінні по АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 на 3/4 вказаного нерухомого майна, посилаючись на відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав у зв`язку з відсутністю виділених часток у вказаному домоволодінні. В обґрунтування позову зазначено, що після смерті матері залишилось спадкове майно житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належав матері на підставі договору купівлі-продажу від 21.06.2004. 29 березня 2021 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак постановою нотаріуса від 18.06.2021 їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю виділених часток на спадкове майно матері та її чоловіка ОСОБА_3 , оскільки домоволодіння було придбано у шлюбі та наявністю інших спадкоємців після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим відкрито спадкову справу. Однак право власності після його смерті не оформлювалось. Так, ОСОБА_3 помер раніше її матері, ОСОБА_4 , спадщину після його смерті прийняли його донька ОСОБА_2 та за життя ОСОБА_4 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому інша донька померлого ОСОБА_6 спадщину після смерті батька не прийняла та згодом померла. Вважає, що матері на день смерті фактично належало 3/4 частки у нерухомому майні житловому будинку з господарчими спорудами по АДРЕСА_1 , а саме 1/2 частка частка у спільному майні подружжя, а інша 1/4 - половині від 1/2 частки її померлого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею якого вона була у порядку ст. 1261 ЦК України. Інша 1/4 частка від 1/2 частки спадщини у спільному майні подружжя ОСОБА_3 відповідно є предметом спадщини відповідача ОСОБА_2 . Тому просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.За клопотанням позивача витребувано письмові докази.

Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року за ініціативою суду витребувано письмові докази.

Ухвалою суду від 01 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року за ініціативою суду витребувано письмові докази.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, у матеріалах справи містяться заяви сторін про розгляд справи за їх відсутності: позивач на вимогах наполягає, відповідач позов визнає.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, позивач ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_4 , яка з 26 квітня 1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 9-11 копії свідоцтв).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 (а.с. 7, 8 копії свідоцтв).

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побудовами від 21 червня 2004 року ОСОБА_4 у період шлюбу з ОСОБА_3 було придбано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13 копії договору, витягу).

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Частина перша статті 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, третьою статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом. Звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_4 , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна,яке залишилось після смерті спадкодавця (а.с. 15).

З наданих до суду копій матеріалів спадкової справи № 10-2021, заведеної 26 березня 2021 року після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернулася ІНФОРМАЦІЯ_3 лише її донька ОСОБА_1 .. Інших спадкоємців немає (а.с. 29-68).

Згідно матеріалів спадкової справи № 174/2011 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулись: донька померлого ОСОБА_2 , донька померлого ОСОБА_6 .

Сторонами не оспорюється той факт, що мати позивачки та дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 спадщину прийняла на підставі частини 3 статті 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла та згідно наданої на виконання ухвали суду копії спадкової справи № 271-2014 до майна померлої ОСОБА_6 , спадщину після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_7 . Діти померлої ОСОБА_6 відмовились від спадщини на користь чоловіка померлої.

Згідно статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (частини 1-3 статті 372 ЦК України).

Пунктом 12 Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування 30.05.2008 N 7 роз`яснено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування ( постанови від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18 (провадження № 61-3050св21), 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження № 61-5860св21).

Таким чином, встановивши, що спірний житловий будинок придбано за життя ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_3 , відповідач факту спільності майна не заперечувала, суд доходить до висновку, що зазначений житловий будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках, тому після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного житлового будинку.

При цьому оскільки за життя ОСОБА_4 у порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , вона успадкувала половину належної йому 1/2 частки у будинку по АДРЕСА_1 , що не спростовано відповідачем у справі.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 321, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 3/4 частки домоволодіння з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «А-1» загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 37,6 кв.м., літню кухню «Б», вбиральню «В», паркан № 1, ворота № 2, водоколонку І, замощення ІІ у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині позову відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко