Справа № 629/3837/23
Номер провадження 2/629/750/23
15.09.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд, -
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
04.09.203 року представником позивача на адресу суду надано відповідь на відзив, відповідно до якого представник просить задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Зазначив, що кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства. Його зміст зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання договору таким чином, чинному законодавству України не суперечить. Із анкети-заяви від 14.05.2007 року, долученої позивачем до матеріалів справи вбачається, що в ній зазначені персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з заяви вбачається, що відповідач висловив згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 1,9% (22,8% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. В подальшому відповідач ознайомився з новими Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши паспорт споживчого кредиту від 16.09.2021 року Тобто, сторонами при укладанні договору були обумовлені усі істотні умови. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 16 років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Зазначив, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що він знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматися судом до уваги.
Щодо строків позовної давності, то зазначив, що по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 10.2025. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 15.07.2023 року, отже до спливу строку позовної давності.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В задоволенні позовних вимог просила відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
14.05.2007 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», відповідно до якої відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, виразила свою згоду, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факт того, що вказана заява була нею підписана.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Умовами кредитного договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, початковий ліміт кредитування, базова процентна ставка по кредиту, розмір комісії. А також зазначено вид картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду».
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Зважаючи на факт підписання відповідачем вказаної вище анкети-заяви, суд дійшов висновку, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем шляхом підписання 14.05.2007 року анкети-заяви було укладено в письмовій формі кредитний договір за яким відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт 250 грн.
Згідно з довідкою наданою АТ КБ «Приватбанк» відповідачу було надано кредитні картки № НОМЕР_1 від 16.04.2007 року (термін дії до 04/13) тип картки Універсальна, № НОМЕР_2 від 17.01.2012 року (термін дії до 10/15) тип картки Універсальна, № НОМЕР_3 від 17.01.2012 року (термін дії до 11/15) тип картки Універсальна mini, № НОМЕР_4 від 05.04.2015 року (термін дії до 03/19) тип картки Універсальна, № НОМЕР_4 від 05.04.2015 року (термін дії до 03/19) тип картки Універсальна, № НОМЕР_5 від 20.03.2019 (термін дії до 10/22) тип картки Універсальна GOLD, № НОМЕР_6 від 16.09.2021 року (термін дії до 10/25) тип картки Універсальна GOLD.
Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Крім того, відповідачем 27.12.2019 року підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого, остання ознайомлена з умовами кредитування, правилами користування карткою, розміром відсотків, пені, тощо.
З наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачем було фактично отримано суму кредиту. Виписка по руху коштів по картковому рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів, що знаходяться на балансі зазначених вище кредитних карток, та всі операції за кредитними картками.
За таких обставин, активація відповідачем кредитних карток та користування картковим рахунком також свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Таким чином між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 14.05.2007 року укладено кредитний договір, в якому сторони погодили розмір бажаного відповідачем кредитного ліміту, тощо.
Матеріали справи не містять даних, що договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався та визнаний недійсним.
Відповідно до Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписки банків віднесені до первинних документів, які фіксують факти виконання госоперацій та служать підставою для записів у регістрах бухобліку та в податкових документах.
Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.
У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або Законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
З дослідженої Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14.05.2007 року та паспорту споживчого кредиту від 16.09.2021 року, вбачається, що даними документами передбачено нарахування процентів.
Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що це свідчить про порушення прав позивача, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів.
Як встановлено в судовому засіданні позивач АТ КБ «Приватбанк» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти, в свою чергу відповідач взятих зобов`язань не виконала та вчасно не повернула грошові кошти.
Що стосується заперечень відповідача, то суд виходить з наступного.
Посилання відповідача, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та витяг з Умов надання банківських послуг надані були їй для ознайомлення та вона погодилася з ними, а також, що ці документи взагалі містили умови щодо підстав нарахування, розміру та порядку сплати процентів та пені - безпідставні.
Так, матеріали справи містять дані, що відповідач використовує цю послугу з 2007 року; неодноразово отримувала банківські картки при закінченні їх строку; частково погашала весь цей час і кредитні кошти, і інші платежі, у тому числі і проценти, оскільки жодного разу за весь цей час у неї не виникло питань щодо будь-яких, на її думку, неправильних дій Банку щодо порядку зарахування сплачених нею коштів; ніяких запитів з цього приводу направлено не було, що свідчить про те, що і Умови, і тарифи її влаштовували і вона розуміла, які суми і за що сплачує.
При цьому у випадку незрозумілості або неясності певних виплат вона мала можливість відмовитись від укладення такого договору та не підписувати його.
Доводи відповідача щодо застосування до позовних вимог позовної давності, суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд зобов`язаний застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, при чому така заява має бути подана до винесення судового рішення.
Відповідач заявив про застосування позовної давності до виниклих правовідносин та просив відмовити з цих підстав у позові, адже договір був укладений в 2007 році. Жодних договорів між нею та позивачем щодо збільшення позовної давності у письмовій формі не укладалося.
Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) .
Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, початок перебігу позовної пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.
Так, відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії розрахунку заборгованості та випискою за договором № б/н від 14.05.2007 року, відповідачем неодноразово вносились кошти на погашення заборгованості, останній раз 09.08.2022 року було внесено 700 грн, тобто відповідачем частково погашалась заборгованості по кредиту, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК України.
За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто з 09.08.2022 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19.
Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 19.07.2023 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 09.08.2022 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, а тому твердження відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності судом до уваги не береться.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2684 грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.7, 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 258, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд,-
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , рах.№ НОМЕР_7 , МФО 305299.

Відповідач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА