печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - відповідач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача несплачену суму страхового відшкодування у розмірі 49 373,27 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 03.12.2019 року о 08 год 30 хв. на автодорозі Тарасівщина - Гарилівка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу, під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля МАЗ 53371, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримані механічні пошкодження. ДТП сталась з вини ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2020 року. Оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило позивачу лише частину страхового відшкодування у розмірі 49 924,03 грн., проте відповідно до звіту № 1469 від 26.01.2020 року про визначення вартості матеріального збитку автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля в результаті пошкодження при ДТП становить 99 297,30 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 49 373,27 грн., що становить різницю між вартістю матеріального збитку та виплаченою частиною страхового відшкодування.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, та підготовче засідання у справі призначено на 21.10.2020 року.

20.07.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечував, оскільки на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ТОВ «УК Дмитроград», як власника автомобіля МАЗ 53371, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145 від 24.05.2019 року, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. Відповідно до аварійного сертифікату № 79-D/62/6 від 19.12.2019 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , становить 285 235,61 грн., а ринкова вартість вказаного автомобіля до ДТП - 105 447,85 грн., що дорівнює розміру матеріального збитку. Ураховуючи те, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , перевищили вартість вказаного транспортного засобу до ДТП, що мала місце 03.12.2019 року, то відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказаний транспортний засіб було визнано фізично знищеним. Відповідно до аварійного сертифікату № 47-D/63/5 від 17.12.2019 року, ринкова вартість автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , після ДТП становить 54 523,80 грн. Ураховуючи вимоги п. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума страхового відшкодування власнику автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , складає різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом франшизи та становить 49 924,03 грн., яка і була сплачена позивачу на підставі його заяви про виплату страхового відшкодування від 09.12.2020 року. Вважає, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було виконано всі обов`язки страховика за договором обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145 від 24.05.2019 року, а розмір матеріального збитку та, відповідно страхового відшкодування, розраховано, узгоджено та сплачено відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

02.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що на момент звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування від 09.12.2020 року, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» ще не було здійснено розрахунок розміру страхового відшкодування, тобто позивач не міг з ним погодитися. Вважає, що аварійні сертифікати № 79-D/62/6 від 19.12.2019 року та № 47-D/63/5 від 17.12.2019 року не можуть бути підставою для розрахунку розміру страхового відшкодування, оскільки страховиком не було проведено огляду транспортного засобу позивача. Крім того, позивачем подано заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача на користь позивача несплачену суму страхового відшкодування у розмірі 19 373,27 грн.

14.09.2020 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшли заперечення, в яких останній зазначає, що факт згоди позивача із способом та розміром збитку, розрахованим ТДВ «СК «Альфа-Гарант», підтверджується його особистим підписом на заяві про виплату страхового відшкодування. Крім того, позивач не звертався до відповідача із заявою про незгоду з визначеним розміром страхового відшкодування, відкликання попередньої заяви та не наполягав на проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу. Звертає увагу на те, що наданий позивачем договір купівлі-продажу автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , від 28.08.2020 року, у якості підтвердження ціни транспортного засобу та вартості пошкодженого автомобіля після ДТП, не є належним доказом на підтвердження вказаних обставин.

21.10.2020 року справу знято зі складу у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному та підготовче засідання призначено на 08.02.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 07.06.2021 року.

11.02.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

04.06.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б., яке передано головуючому судді 07.06.2021 року після судового засідання, про проведення підготовчого засідання, призначеного на 07.06.2021 року, за відсутності позивача та його представника.

07.06.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли заперечення представника відповідача щодо задоволення клопотання представника позивача про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 30.08.2021 року.

28.08.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про проведення підготовчого засідання, призначеного на 30.08.2021 року, за відсутності позивача та його представника.

30.08.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від відповідача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання, призначеного на 30.08.2021 року, за відсутності представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року, у зв`язку із неявкою учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення їм повідомлення про дату, час і місце підготовчого засідання, відповідно п. 1 ч. 2 ст. 198, п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, підготовче засідання було відкладено до 14.12.2021 року.

14.12.2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшли заперечення представника відповідача щодо задоволення клопотання представника позивача про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

14.12.2021 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про проведення підготовчого засідання, призначеного на 14.12.2021 року, за відсутності позивача та його представника, в якому представник позивача просив задовольнити клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про призначення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування судової автотоварознавчої експертизи відмовлено; закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 15.08.2022 року.

15.08.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника позивача - адвоката Конюшка Д.Б. про проведення судового засідання, призначеного на 15.08.2022 року, за відсутності позивача та його представника.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, щодо яких відсутні відомості про вручення повідомлення про дату, час та місце судового засідання, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 05.12.2022 року.

16.08.2022 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

05.12.2022 року справу знято зі складу у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві та судове засідання призначено на 23.02.2023 року.

23.02.2023 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 23.02.2023 року, без фіксування технічними засобами.

В судове засідання 23.02.2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України.

Частиною 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, а представник позивача у заяві від 23.02.2023 року просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Суд встановив, що 03.12.2019 року о 08 год 30 хв. на автодорозі Тарасівщина-Гарилівка сталася ДТП за участю автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля МАЗ 53371, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 510017 та схемою до протоколу огляду місця ДТП (а. с. 10, 11).

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2020 року у справі № 363/5279/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 420,00 грн. (а. с. 8 - 9).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданим 11.10.2019 року (а. с. 13).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, № 1961-IV (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 4 Закону, суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно п. 17.1 ст. 17 Закону, страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.

Так, на час заподіяння шкоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля МАЗ 53371, державний номер НОМЕР_2 , ТОВ «УК Дмитроград» була застрахована ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145 від 24.05.2019 року, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000,00 грн., за шкоду, завдану майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. (а. с. 62).

Як визначено у ст. 6 Закону, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується.

Отже, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідає перед позивачем за заподіяну ОСОБА_2 шкоду в межах 100 000,00 грн.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

09.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. При цьому, підписуючи вказану заяву позивач погодився із способом та розміром збитку, розрахованим Страховиком, про що зазначено безпосередньо у заяві (а. с. 63).

Як визначено у п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

На виконання зазначених вимог закону 17.12.2019 року представником ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було оглянуто автомобіль KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , про що складено протокол огляду транспортного засобу від 17.12.2019 року, який було підписано без зауважень представником власника (а. с. 69 - 70).

Відповідно до Аварійного сертифікату № 47-D/63/5 від 17.12.2019 року, виконаного аварійним комісаром ОСОБА_4 , ринкова вартість автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , до ДТП становить 105 447,83 грн., після ДТП - 54 523,80 грн. (а. с. 71 - 75).

Згідно аварійного сертифікату № 79-D/62/6 від 19.12.2019 року, виконаного аварійним комісаром ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , становить 285 235,61 грн., а ринкова вартість вказаного автомобіля до ДТП - 105 447,85 грн. (а. с. 64 - 68).

На підставі аварійних сертифікатів № 47-D/63/5 від 17.12.2019 року та № 79-D/62/6 від 19.12.2019 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» складено страховий акт № ЦВ/19/7255 від 30.01.2020 року та розрахунок суми страхового відшкодування до нього (а. с. 79 - 80).

Відповідно до ст. 30.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Як визначено у п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».

У зв`язку з тим, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , перевищили вартість вказаного транспортного засобу, до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, то, відповідно до п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний транспортний засіб було визнано фізично знищеним.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Отже, у відповідності до п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням різниці вартості пошкодженого автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , та за виключенням франшизи у розмірі 1 000,00 грн. матеріальний збиток, завданий позивачу, складає 49 924,03 грн.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 49 924,03 грн., що підтверджується позивачем у позовній заяві та не заперечується сторонами.

За таких обставин, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало свої зобов`язання перед ОСОБА_1 відповідно до полісу обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145 від 24.05.2019 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, наданий позивачем розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 45 795,26 грн., який складається з: 100 000 (ліміт відповідальності) - 55 344,60 (частково сплачена сума) + 1139,86 грн. (витрати за надання медичних послуг) є необґрунтованим, оскільки при визначенні суми страхового відшкодування у вказаному розмірі, позивачем в порушення вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не було враховано вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди і такі дані матеріали справи не містять, а також вказану угоду про розмір страхового відшкодування від 02.03.2017, укладену між ТзДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_5 , відповідно до умов якої сторони погодили, що розмір страхового відшкодування, пов`язаного із спричиненням шкоди здоров`ю позивачу становитиме в розмірі 1 500 грн. Також позивачем не надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Крім того, суд враховує, що позивач не звертався до відповідача із заявою про незгоду із визначеною ТДВ «СК «Альфа-Гарант» сумою страхового відшкодування та не повідомляв страхову компанію про незгоду з розміром одержаного ним страхового відшкодування.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виконало свої обов`язки, як страховик, у повному обсязі, сплативши власнику автомобіля KIA Carens, державний номер НОМЕР_1 , завдану внаслідок ДТП майнову шкоду з урахуванням вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у межах ліміту відповідальності, що передбачений полісом обов`язкового страхування-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9843145 від 24.05.2019 року.

Отже, суд вважає, позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачами належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 9, 17, 22, 29, 30, 36, 38, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-82, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», 01113, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд. 26, .

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , інші дані невідомі.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 06.03.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко