КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1712/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4796/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року у складі судді Рудюка О.Д.,

у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Димерська селищна рада про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом у якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :08:128:0112, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1994, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях, тобто по 1/2 частині.

Після смерті ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину вказаного будинку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якого прийняли його діти ОСОБА_5 (дружина позивача) та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка за життя не встигла оформити документи, що підтверджують право власності на спірну частину будинку та земельної ділянки.

Вказує, що він є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті дружини, та відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину на нерухоме майно, однак листом державного нотаріуса відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на об`єкти нерухомого майна.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвали нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції базується на тому, що позивачем не надано підтвердження смерті ОСОБА_4 . Проте, позивач не є родичем померлої ОСОБА_4 , а відтак у нього не може бути доказів на підтвердження її смерті. Дана інформація мала бути витребувана саме судом з відділу ДРАЦСу актовий витяг про смерть ОСОБА_4 .

Крім цього, звертає увагу суду, на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_4 не є виключною підставою для задоволення позовних вимог, адже власником будинку на той час був ОСОБА_3 . Тобто, після його смерті спадкова маса, а саме будинок та земельна ділянка успадкувалися ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується спадковою справою, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 .

Також вказує, що підставою для звернення до суду є саме відмова нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів, а відтак якби позивач мав оригінали правовстановлюючих документі, у нього не було б підстав для звернення до суду. Таким чином, оригінали правовстановлюючих документів не можуть бути у позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився, про дату розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с. 249), тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у його відсутність.

Колегія суддів вислухавши ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 01.09.2016 (а.с. 38).

10.02.2017 на спадкове майно яке лишилось після смерті ОСОБА_3 відкривалася спадщина.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1994, будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , в рівних долях. При цьому, Вишгородською державною нотаріальною конторою Київської області 21.07.1999 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку за №4000 на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №702838, земельна ділянка площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:128:0112, належить ОСОБА_3 на підставі рішення Катюжанської сільської ради 10 сесії 5-го скликання від 26.02.2007 №82 (а.с. 12).

Згідно копії спадкової справи №40/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , заведеної 10.02.2017, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_2 - діти померлого (а.с. 34, 42).

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина, на спадкове майно яке лишилось після смерті ОСОБА_5 .

Убачається, що ОСОБА_1 реалізував своє право та звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується його заявою від 10.09.2020 №1415, яка міститься у спадковій справі №515/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 51).

Крім того, 03.12.2020 до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулась ОСОБА_2 (а.с. 68).

Листом нотаріальної контори від 03.12.2020 №2484/02-14, повідомлено ОСОБА_2 , що 10.09.2020 заведено спадкову справу №515/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 . Єдиним спадкоємцем по спадковій справі є чоловік померлої - ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги, при наявності спадкоємця першої черги остання не може спадкувати майно після смерті сестри - ОСОБА_5 (а.с. 72).

Також, 19.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті його дружини - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на : 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , частку житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки за тією ж адресою (а.с. 76).

Листом нотаріальної контори від 19.01.2021 року №89/02-14, повідомлено ОСОБА_1 , що видати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану частку житлового будинку та частку земельної ділянки немає можливості, оскільки не було подано жодних документів, які підтверджують право власності на вищезазначене майно. Та роз`яснено, що у разі неможливості надати документи, які підтверджують право власності померлого, звернутися до суду для вирішення питання (а.с. 85).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що матеріалами справи не підтверджено належними доказами відсутність умов для одержання ОСОБА_1 в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, остільки в матеріалах справи відсутня постанова Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

При цьому, суд керувався листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де судам роз`яснено про обов`язкову наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується, при цьому вважає зазначити наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), а також у інших постановах, зокрема від 22 лютого 2023 року в справі № 489/3691/20 (провадження № 61-13266ск21), викладено правовий висновок, згідно якого завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти (трансмітент), право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців-трансмісарів (спадкова трансмісія).

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

При цьому, суд враховує, що відсутність виданого ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 на спірний житловий будинок та земельну ділянку, не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , остільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц.

Як свідчать матеріали спадкової справи № 515/2020, заведеної 10.09.2020 Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_5 , 19 січня 2021року від ОСОБА_1 державним нотаріусом прийнято заяву, в якій він просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті його дружини - ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: частку кв. АДРЕСА_2 , а також частку житлового будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки за тією ж адресою (а.с.76 ).

Отже, ОСОБА_1 в установлений законом строк звернувся до державної нотаріальної контори з відповідною заявою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до вимог статті 49 Закону України "Про нотаріат", яка узгоджується з положеннями глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з частиною четвертою статті 49 Закону України "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Аналогічна вимога міститься у частині третій глави 13 Порядку № 296/5.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину врегульовано главою 10 розділу II Порядку № 296/5.

Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків (пункт 4.9 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пункт 4.12 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункт 4.16 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).

Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Разом з тим, як убачається зі справи, на звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті його дружини - ОСОБА_5 в тому числі й те, яке вона за життя не успадкувала після смерті свого батька, Шістнадцята київська державна нотаріальна контора не відмовляла у видачі свідоцтва про право на спадщину, а лише вказала про те, що це є не можливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на вищезазначене спадкове майно.

Також районний суд у рішенні послався на відсутність у справі доказів того, що на час відкриття спадщини, а саме на 28.08.2016 року після смерті ОСОБА_3 останній був одноособовим власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_1 .

Відповідно до справи, указані документи позивачем не було долучено до справи.

Між тим, під час провадження справи в суді апеляційної інстанції відповідачкою було надано суду для огляду оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку за №4000 на ім`я ОСОБА_3 житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що належали померлій ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Катюжанським заводом ТВ ВО «Київський радіозавод» 05.12.1994 і зареєстрованого в реєстровій книзі № 35 під реєстровим № 464/71.

А також оригінали витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.02.2017, Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №702838, пл., 0,2500га, видане на ім`я ОСОБА_3 , та свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1994, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 250-253).

Отже, у іншої спадкоємиці майна померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 у наявності є в оригіналах документи, які підтверджують, що померлий був одноособовим власником житлового будинку та земельної ділянки, по АДРЕСА_1 .

Та обставина, що ОСОБА_2 у відсутність належного правового обґрунтування, заперечує проти отримання позивачем спадщини, яку за життя ОСОБА_5 , не отримала, мотивуючи відсутністю житла у родини її сина та наявністю у власності позивача квартири, не можуть бути перешкодою для вчинення нотаріусом відповідної нотаріальної дії.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: