ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Харків

Справа № 641/683/23

Провадження № 22-ц/818/1814/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

Учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Відокремлений підрозділ Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відокремлений підрозділ Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року, ухвалене суддею Маньковська О.О., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем, заінтересовані особи: Відокремлений підрозділ Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківська міська рада.

В обгрунтування заяви зазначає, що з 1998 року вона перебувала із ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, проживала з ним та його сином - ОСОБА_3 однією сім?єю за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його син ОСОБА_3 . Вказує, що встановлення факту родинних відносин їй необхідне з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , тому вона змушена звернутись до суду із вказаною заявою.

З урахуванням останніх уточнень просить суд встановити факт мешкання її однією сім`єю з 1998 року по 13.05.2022 року із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року уточнену заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відокремлений підрозділ Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком понад п`яти років, в період з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто по день його смерті.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає що в уточненій заяві ОСОБА_1 не зазначає в якості кого вони спільно мешкали з померлим ОСОБА_3 , чи проживали вони як жінка та чоловік, без реєстрації шлюбу, чи їх пов`язували інші взаємні права та обов`язки.

Зазначає, що лише показання свідків та фотографії надані заявником, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка таж жінки.

Вказують, що оскільки заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання сторін, ведення спільного господарства, наявності у останніх спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення вказаної заяви.

Більш того вважають, що суд повинен був залишити заяву ОСОБА_1 без розгляду, так як в даному випадку існує спір про право, оскільки Харківською міською радою оспорюється право заявника на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що останньою надані належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для встановлення факту її проживання однією сім`єю із померлим ОСОБА_3 .

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи із наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану 25 лютого 1997 року, запис №3448 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 20 лютого 2017 року, актовий запис №2739 року (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 29 червня 2022 року, виданим Новобоварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №904 (а.с.17).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

12 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 грудня 2022 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_3 , 1978 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю заявника із померлим ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованою державним нотаріусом Хлистун О.В., №69442419 від 12 липня 2022 року, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася.

У заяві ОСОБА_5 зазначає, що з 1998 року вона перебувала із ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, проживала з ним та його сином - ОСОБА_3 однією сім?єю за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19

(провадження № 61-13709св20)).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить - виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Тож справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19 (провадження № 61-14968св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20 (провадження № 61-5204св21).

Апеляційним судом встановлено, що встановлення факту проживання заявниці із спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , має юридичне значення, від його встановлення залежить виникнення спадкових прав у заявниці, такий факт не може бути встановлений у позасудовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) вказано, що: «спадщина набуває статусу відумерлої саме після набуття чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається у територіальної громади з моменту реєстрації цього права за громадою. При цьому слід зауважити, що якщо спадкоємці повинні заявити про прийняття спадщини у строк шість місяців із часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України), то територіальна громада зобов`язана подати заяву про визнання спадщини відумерлою лише після спливу одного року із часу відкриття спадщини (частина друга статті 1277 ЦК України).

За змістом зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права, орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

Враховуючи той факт, що з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час звернення до суду ОСОБА_1 із даною заяву минуло менше 9 місяців, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що порушується право Харківської міської ради на визнання спадщини відумерлою, а отже існує спір про право.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Положеннями ст.12 ЦПК України та частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підтвердження своїх вимог заявницею надано суду: фотографії із зображенням заявниці та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; довідку голови ОСББ «Жовтень-2» Почуєвої М.А., згідно якої ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 1998 року, з ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3 однією сім`єю до дня їх смерті, по теперішній час; договір-замовлення №403203, акт №401351, товарний чек №4/06 згідно яких між ОСОБА_1 та КП «Ритуал» ХМР було укладено договір щодо організації та проведення поховання ОСОБА_3 .

Разом з тим, саме по собі наявність довідки ОСББ «Жовтень-2», зазначених фотографій та доказів організації поховання не свідчать про факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини, та не можуть бути визначальними у вирішенні даного питання.

Показання свідків, допитаних в суді першої інстанції носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах з батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 вона залишилась проживати однією сім`єю із ОСОБА_3 до його смерті.

Показаннями свідків, як і спільними фотографіями, за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 з 1998 року по 13 травня 2022 року, тобто більш ніж 5 років на момент відкриття спадщини.

Схожі за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 221/4624/20 (провадження №61-13965св21) та від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16.

Разом із тим в основу свого висновку про те, що заявник та померлий ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, суд першої інстанції поклав лише показання свідків, не звернувши уваги, що інші належні письмові докази, які б підтверджували доводи заявника, зокрема щодо спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків у неї з ОСОБА_3 , у матеріалах справи відсутні.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що в наданих заявницею квитанціях на оплату комунальних послуг платниками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.77-81). Договір на поставку продукції від 20 листопада 2010 року також був укладений з ОСОБА_2 (а.с43), договір купівлі-продажу дверей від 18 серпня 2014 року взагалі не містить ПІБ замовника (покупця) (а.с.44), щодо чеків на придбання побутової техніки то з них не вбачається ім`я покупця (а.с.39-42). Зазначені докази стосуються періоду часу коли ОСОБА_1 вела спільне господарство з ОСОБА_2 , з яким, як стверджує ОСОБА_1 , вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 носили характер сімейних та були пов`язані зі спільним веденням господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви останньої про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року - скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Відокремлений підрозділ Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори, Харківська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

В.Б. Яцина