ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №592/6046/23

Номер провадження 22-ц/816/1404/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року у складі судді Князєва В.Б., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 15 серпня 2006 року. При укладення договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 29 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 32 465 грн 31 коп., яка складається із: 26 718 грн 34 коп. заборгованість за тілом кредиту, 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 5746,97 грн - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн пеня; 0,00 грн комісія.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 15 серпня 2006 року в розмірі 26 718 грн 34 коп. та 2208 грн 88 коп. повернення судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. Вказує на те, що підписана ОСОБА_1 15 серпня 2006 року анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» містить умови щодо типу кредитного ліміту, строку дії кредитного ліміту та базову процентну ставку 36% річних із розрахунку 360 днів на рік. Отже, відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про істотні умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків. А висновок суду першої інстанції про те, що у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за договором у визначеному розмірі не відповідає дійсним обставинам справи.

Зазначає, що суд помилково застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

На думку скаржника, у разі, якщо суд дійшов переконання, що матеріалами справи не доведений факт узгодження сторонами збільшення процентної ставки, то суд мав задовольнити вимоги про стягнення заборгованості за процентами в тому розмірі ставки, який доведений позивачем або у розмірі процентної ставки, який прямо передбачений законом, нарахованих за відповідний період.

Відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами; не заперечував розмір наявної заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не скористалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 серпня 2006 року ОСОБА_1 підписав заяву, зі змісту якої вбачається, що останній просив відкрити рахунки та надати йому кредитну картку. Тип карти: НОМЕР_1 ; валюта: гривня; тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту: 2000 грн; базова процентна ставка: 36% із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетової карти (а.с. 44).

З довідки банку вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_2 (дата відкриття 16 серпня 2006 року, термін дії 07/09, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_3 (дата відкриття 12 грудня 2008 року, термін дії 12/12, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_4 (дата відкриття 15 вересня 2010 року, термін дії 08/14, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_5 (дата відкриття 20 серпня 2014 року, термін дії 08/18, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_6 (дата відкриття 26 березня 2016 року, термін дії 03/20, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_7 , дата відкриття 17 січня 2019 року, термін дії 11/22, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_8 (дата відкриття 09 жовтня 2020 року, термін дії 06/24, тип картки Карта Універсальна); НОМЕР_9 (дата відкриття - 09 червня 2021 року, термін дії 07/25, тип картки Карта Універсальна GOLD) (а.с. 43).

Крім того, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано довідку про зміну умов кредитування (а.с. 42), паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 09 жовтня 2020 року (а.с. 45-47), Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 48-57).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 29 січня 2023 року становить 32 465 грн 31 коп., яка складається із: 26 718 грн 34 коп. заборгованості за тілом кредиту, 5746 грн 97 коп. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 8-41).

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції керувався висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за договором у визначеному розмірі, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В заяві, підписаній ОСОБА_1 15 серпня 2006 року, містяться умови щодо типу та розміру кредитного ліміту, базової процентної ставки (36% річних), порядок погашення заборгованості.

Тобто, сторонами кредитного договору були узгоджені в письмовому вигляді істотні умови кредитного договору, в тому числі, розмір базової процентної ставки за користування кредитними коштами. А висновок суду першої інстанції щодо відсутності погодження між сторонами у письмовому вигляді процентної ставки є помилковим.

Проте, вимоги банку про стягнення з відповідача 5746 грн 97 коп. заборгованості за простроченими процентами, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно заяви від 15 серпня 2006 року, підписаної відповідачем, базова процентна ставка в місяць по даному типу карти на час укладення кредитного договору складала 36% річних.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалась банком, зокрема, у період з 17 серпня 2006 року по 31 грудня 2012 року відповідачу нараховувались проценти у розмірі 36 % річних (3% на місяць), у період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року 30% річних (2,5% на місяць), з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних (2,9% на місяць), з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року 43,2% річних (3,6% на місяць), з 01 червня 2015 року по 30 червня 2016 року застосовувалися ставки 2,5%, 2,9%, 3,6% на місяць, з 01 липня 2016 року по 31 липня 2020 року 43,2 % річних (3,6% на місяць), з 01 серпня 2020 року по 01 червня 2021 року 42% (3,5% на місяць), з 02 червня 2021 року по 28 лютого 2022 року 40,8% (3,4% на місяць), з 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року проценти не нараховувались, з 01 квітня 2022 року по 31 серпня 2022 року 20,4% річних (1,7% на місяць), з 01 вересня 2022 року по 29 січня 2023 року 40,8% річних (3,4% на місяць).

У ст. 628 ЦК України йдеться про те, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається із заяви від 15 серпня 2006 року сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 36 % річних (3% на місяць). Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 40,8%, 42%, 43,2%, річних АТ КБ «ПриватБанк» всупереч положеннями ст. 81 ЦПК України суду не надано.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, банк надав суду розрахунок заборгованості, в якому розмір заборгованості по процентам за період з 01 квітня 2015 року обрахований, в т.ч. виходячи з підвищених процентних ставок, які в установленому законом порядку з відповідачем не були погоджені.

Розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з базової процентної ставки 36% річних (3% на місяць), погодженої сторонами, позивачем, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Також з розрахунку вбачається, що з 01 червня 2015 року банк погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами.

Відтак, банком не доведено належними доказами існування у відповідача заборгованості по простроченим процентам, яка б відповідала умовам кредитного договору, у розмірі 5746 грн 97 коп.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на доказування суми заборгованості для її відшкодування з іншої сторони, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду без відповідних дій з боку сторони з приводу необхідності надання чи збирання певних засобів доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити розмір заборгованості по процентам, оскільки тягар доведення обґрунтованості позовних вимог покладено саме на позивача, який не надав суду розрахунку заборгованості по процентам, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки 36% річних (3% на місяць).

Відтак, відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам у заявлених позивачем розмірах та порядку нарахування.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд у разі незгоди з розрахунком заборгованості по процентам, мав стягнути заборгованість, обраховану, виходячи з процентної ставки, прямо передбаченої законом, колегія суддів зауважує, що вимоги про стягнення заборгованості за процентами, обрахованої виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України, позивачем не заявлялися, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За встановлених обставин справи, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в оскаржуваній частині підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 червня 2023 року в оскаржуваній частині змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов