ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 646/3649/21

провадження № 22-ц/818/1269/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року, ухвалене суддею Шелест І.М.,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за борговою розпискою в сумі 10 000,00 доларів США, та 9 445,75 грн 3 % річних.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви позивач посилався на те, що надав у борг відповідачу 10 000,00 доларів США, на підтвердження чого 10.02.2020 відповідач надав позивачу розписку із зобов`язанням повернути суму позики не пізніше 10.04.2020. В обумовлений строк відповідач борг не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 10.02.2020 у сумі 10 000,00 доларів США, 3 % річних у сумі 143,84 доларів США.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2 769,12 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом порушено порядок розгляду заяви про відвід від 02.12.2021. Крім цього, суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, помилково вважав доведеними обставини, що мають значення для справи та зробив висновки що не відповідають встановленим у справі обставинам. Відповідач писав розписку іншого змісту ніж та, що подана позивачем. Надати додаткові пояснення відповідач не зміг, оскільки суд неправильно вирішив питання про відвід та передчасно ухвалив рішення. Позивач не довів справжність розписки, суму боргу та правильність розрахунків 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідач не ігнорував засідання суду, реалізовував своє право на відвід суду. Проте це право було судом порушене. А саме, суд, що розглядав справу, у порушення встановленого процесуальним законом порядку самостійно розглянув відвід та ухвалив рішення.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності укладення між сторонами договору позики грошей в іноземній валюті та неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення позичених коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом частин першої, другої статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідні правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України містяться в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, та в постановах Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 658/689/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 361/5718/16-ц.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2020 відповідач ОСОБА_2 взяв у позивача ОСОБА_4 у борг грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США, еквівалент 243 000,00 грн за курсом НБУ станом на 10.02.2020, на підтвердження чого відповідачем було видано позивачу боргову розписку.

Згідно змісту зазначеної розписки сторони погодили порядок виконання зобов`язання шляхом повернення по 1 000,00 доларів США щомісячно строком на 10 місяців, строк виконання боржником свого зобов`язання із повернення суми позики не пізніше 10.04.2020.

Таким чином договір позики фактично містить 2 строки виконання боржником своїх зобов`язань щомісячно, але в будь якому випадку до 10.12.2020 в повному обсязі, тобто протягом 10?ти місяців з моменту надання позики.

Станом на момент розгляду справи судом, відповідач суму позики позивачу не повернув, оригінал розписки знаходиться у позивача, інших доказів повернення (часткового повернення) позики відповідачем до суду не надано.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання відповідача щодо повернення на користь позивача певної грошової суми.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В супереч вимог закону відповідач доказів на підтвердження погашення, або часткового погашення заборгованості за договором позики не надав. Свій розрахунок 3% річних не навів.

Відповідно до наведеного судом розрахунком сума неповернутої суми позики складає 10000,00 доларів США, з урахуванням ст. 625 ЦК України 3 % річних розраховуються як 10 000,00 помножені на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 11.12.2020 до дня звернення до суду з позовом 04.06.2021 (в межах заявлених позовних вимог), що становить 175 днів, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Таким чином, розмір 3 % річних становить 143,84 дол США (10 000,00 х 175 х 3 / 100 / 365), які підлягають стягненню з відповідача.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції невірно розглянуто заяву про відвід від 02.12.2021 не ґрунтується на вимогах закону.

У даній справі відповідачем ОСОБА_2 та його представником адвокатом Єршовим Р.В. двічі: 30.07.2021 та 18.10.2021 подавалися суду заяви про відвід судді Шелест І.М. з аналогічних підстав, які надійшли до суду пізніше, ніж за три робочі дня до судового засідання, тому відповідно до вимог ч.3 ст. 40 ЦПК України були вирішені судом, що розглядає справу. У задоволенні першого відводу відмовлено 02.08.2021. Другий відвід 18.10.2021 на підставі ч. 5 ст. 39 ЦПК України залишено без розгляду.

02.12.2021 надійшла заява відповідача ОСОБА_2 від 01.12.2021 про відвід судді Шелест І.М. з тих же самих підставі, що і заяви відповідача та його представника про відвід, які були подані раніше. Дана заява надійшла до суду раніше, ніж за три робочі дні до наступного засідання та була розглянута судом невідкладно відповідно до положень ч. 7 ст. 40 ЦПК України. При цьому суд виходив з того, що відсутні підстави для передачі вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 39 ЦПК України якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Судова колегія вважає, що судом обґрунтовано застосовано приписи ч. 5 ст. 39 ЦПК України, з метою запобігання зловживання відповідачем своїми процесуальними правами. Висновок суду про залишення без розгляду поданої втретє заяви відповідача про відвід судді від 01.12.2020, з підстав, розглянутих раніше відповідає матеріалами справи та вимогам процесуального закону.

З урахуванням викладеного, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26.09.2023

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук