Справа № 347/774/23
Провадження № 2/347/278/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю: секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулася в суд із наведеним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи тим, що перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 17.08.2015 р. у виконавчому комітеті Середньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 4.

Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 ствердила, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки він не намагався та не намагається будувати сімейні стосунки на почуттях взаємної поваги один до одного та розуміння їхніх спільних проблем. Протягом останнього часу сімейні стосунки погіршились, відповідач часто ображає ОСОБА_1 , а раніше неодноразово зраджував їй.

На даний час подружжя втратило взаєморозуміння, сторони стали байдужими до життя і проблем кожного, втратили повагу один до одного. Ці обставини в сукупності призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_1 прийняла остаточно і змінювати його не має наміру, оскільки вважає, що будь-які заходи з метою примирення не призведуть до позивного результату.

З огляду на викладене позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки є таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини. Майнового спору з приводу спільного майна немає.

ОСОБА_1 зазначила, що їхній малолітній син на даний час проживає з нею, для цього є всі необхідні підстави визначені законом, дитина має необхідні умови для духовного і морального розвитку та майбутнього шкільного навчання, що є обов`язковим з точки зору матеріального та соціального забезпечення дитини, для її нормального фізичного розвитку. Просила після розірвання шлюбу залишити малолітнього сина на проживання з нею.

07.04.2023 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги частково визнав, а саме: не заперечив про розірвання шлюбу та відновлення позивачу дошлюбного прізвища. Однак, що стосується залишення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на проживання з матір`ю та стягнення судових витрат у розмірі 1300 грн. за надання правничої допомоги у справі просив відмовити.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву у якій просила проводити розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. (а.с. 12).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 23.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 27.04.2023 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги, відзив на позовну заяву відповідача судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17 серпня 2015 року (а.с.6), сторони зареєстрували шлюб 17 серпня 2015 року у виконавчому комітеті Середньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 4.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.01.2016 року (а.с. 7), сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії акту обстеження матеріально- побутових умов сім`ї, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у господарстві своєї матері разом із своїм сином. Син ОСОБА_3 учень Середньоберезірського ліцею. ОСОБА_2 у с. Середній Березів не зареєстрований та протягом останнього року не проживає. (а.с. 8)

Відповідно до довідки № 43 від 24.01.2023 року виданої Яблунівською селищною радою Косівського району Івано- Франківської області, встановлено, що до складу сім`ї позивача входить син ОСОБА_3 , 2015 р. н., мати ОСОБА_4 , 1980 р. н. та сестра ОСОБА_5 , 2016 р. н. (а.с. 9)

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя».

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково, не заперечив проти розірвання шлюбу та зміну прізвища позивача, в решті позовних вимог просив відмовити.

Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, згоду відповідача щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про залишення на проживання дитини.

В позовній заяві, позивач просила залишити їхнього спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживати з нею.

Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Враховуючи, те, що малолітній син сторін проживає з позивачем, а відповідач заперечив щодо залишення на проживання дитини з матір`ю, суд доходить переконання, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, який підлягає вирішенню у встановленому законом порядку окремо від позову про розірвання шлюбу. Суд зазначає, що в такому випадку сторони не позбавлені права звернутися в суд з відповідним позовом за наданням до нього належних документів та доказів на підтвердження даної вимоги.

Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Що стосується понесення судових витрат за надання правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 зазначеної статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження понесених судових витрат, позивач ОСОБА_1 надала лише квитанцію від 20.03.2023 року про отримання адвокатом Бельмегою О.І. від позивача грошових коштів у сумі 1300 гривень. Будь які інші докази, зокрема: договір про надання правової допомоги, ордер, чи акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, в якому були б зазначені вартість та обсяг виконаних адвокатом робіт, позивач ОСОБА_1 не надала.

За таких обставин суд позбавлений можливості з`ясувати дійсно понесені позивачем витрати на правову допомогу. У зв`язку з цим, вимога позивача про відшкодування витратна правову допомогу не підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 104, 110, 112, Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 89, 247, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (78614, с. Середній Березів, Косівського району, Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (78622, с. Уторопи, Косівського району, Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий) про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17 серпня 2015 року у виконавчому комітеті Середньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис за № 4 розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 змінити на дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Копію рішення після набрання ним законної сили направити до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 квітня 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула