провадження №2/279/1403/23
Справа № 279/4929/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2023 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Коваленко В.П.,

секретаря Зубкової І.М.

розглянувши в м. Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Коростенського відділу державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), про звільнення майна з арешту та зняття заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Рупс В.О. звернулася до суду з позовом в якому просить звільнити майно з- під арешту шляхом зняття арешту накладеного на будинок АДРЕСА_1 , який вчинений Коростенською районною державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 1572404 від 25.12.2004 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА №911738 від 23.09.2004 року видану відділом ДВС Коростенського управління юстиції Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору дарування від 19.03.1998 року № 1425 ОСОБА_1 є власником житлового будиноку та 0,49 га земельної ділянки для ведення підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

21.07.2023 ОСОБА_1 вирішила зареєструвати право власності на вище вказану земельну ділянку після присвоєння кадастрового номеру та встановлення координат (так як станом на 19.03.1998 року кадастрові номери не присвоювались), але отримала відмову від відділу реєстрації, так як їй повідомили, що на вище вказаний будинок накладено арешт нерухомого майна.

Наявність тимчасового застереження обмежує ОСОБА_1 використовувати належне їй майно, а тому вона вимушена звнернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року призначено розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзиву , інших заперечень на позов не надійшло.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

19.03.1998 року між ОСОБА_1 (Позивачем по справі) та ОСОБА_3 був укладений Договір дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Коростенського нотаріального округу Житомирської області Добролежею Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1425.

Згідно умов вище вказаного договору Позивачу було подаровано житловий будинок та 0,49 га земельної ділянки для ведення підсобного господарства, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

21.07.2023 року Позивач вирішила зареєструвати право власності на вище вказану земельну ділянку після присвоєння кадастрового номеру та встановлення координат (так як станом на 19.03.1998 року кадастрові номери не присвоювались), але отримала відмову від відділу реєстрації, так як їй повідомили, що на вище вказаний будинок накладено арешт нерухомого майна.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.07.2023 року за № 339959179, стало відомо, що згідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 25.12.2004 року за № 1572404 Коростенською районною державною конторою зареєстровано обтяження у вигляді арешту на вище вказаний будинок.

Отже, на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним їй майном, через наявність тимчасового застереження.

З огляду на заявлені вимоги, встановлені в ході розгляду справи факти та обставини, що підтверджують дані вимоги та доводять порушення прав позивача з вільного розпорядження її майном, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про зняття арешту.

Тобто в даному випадку існує правова невизначеність щодо долі нерухомого майна, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та який залишає свою дію після завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого листа стягувачу та можливості відновлення розпорядження цим майном його власником у разі відсутності претензій стягувача до боржника.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Так законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт.

Відтак, оскільки наявність тимчасового застереження порушує права позивача ОСОБА_1 , як власника щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, а тому позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.391 , 321 ЦК України суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити .

Звільнити майно з під арешту шляхом зняття арешту накладеного на будинок АДРЕСА_1 , який вчинений: Коростенською районною державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження: 1572404 від 25.12.2004 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АА №911738 від 23.09.2004 року видану Відділом ДВС Коростенського управління юстиції Житомирської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя В.П. Коваленко