ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м.Суми

Справа №587/249/23

Номер провадження 22-ц/816/924/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року, в складі судді Гончаренко Л.М., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в:

27 січня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 09 січня 2015 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, станом на 26 грудня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 46545 грн 16 коп, з яких: 38250,29 грн заборгованість за тілом кредиту, 2394,56 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 5900,31 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути на свою користь, а також 2684 грн судового збору.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач вважає передчасним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. Наголошує на тому, що з моменту підписання відповідачем заяви між банком та клієнтом було укладено договір відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного договору здійснив дії щодо її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком, на думку позивача, свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Вважає, що в даному випадку не підлягали застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в даній справі, рішення в якій переглядається, та у справі № 342/180/17 різні обставини. В даній справі суду було надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач при підписанні анкети-заяви та укладенні договору, разом з наказом про її затвердження.

Звертає увагу суду на те, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також, що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості відповідачем не спростовано.

Позивач вважає, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) та нарахованих відсотків. Такий висновок суду не відповідає умовам договору та вимогам ст. 534 ЦК України.

Зазначає, що у разі, якщо суд вважав, що умовами договору не встановлена конкретна відсоткова ставка, він не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом взагалі, а в такому випадку підлягала застосуванню ст. 1048 ЦК України, якою встановлено розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ.

Вважає, що висновок суду про погашення заборгованості, що зроблений судом без урахування зазначених норм матеріального права, з урахуванням преюдиційного значення встановлених судом обставин позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, оскільки позбавляє банк можливості стягнути з позичальника відсотки за ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України, право на які гарантовані законом.

Від представника ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Звертає увагу суду на те, що анкета-заява не містить підпису відповідача, а твердження позивача про приєднання відповідача до будь-яких договорів, запропонованих позивачем, є необґрунтованим. Також вважає, що факт підписання Паспорту споживчого кредиту ОТП 20 квітня 2022 року не підтверджено банком у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову 46545 грн 16 коп не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суду було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 09 січня 2015 року, яка містить анкетні дані ОСОБА_1 , проте ним не підписана (а.с. 42).

Також банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані (а.с. 48-88).

Згідно довідки банку ОСОБА_1 була надані наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття 03.11.2014, термін дії 10/18, тип картки карта Універсальна); НОМЕР_2 (дата відкриття 27.07.2018, термін дії - 05/22, тип картки карта Універсальна GOLD); НОМЕР_3 (дата відкриття 20.04.2022, термін дії 02/24, тип картки карта Універсальна GOLD) (а.с. 41).

Також позивачем було надано суду банківську виписку (а.с. 22-39) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 40), копію паспорту споживчого кредиту, підписаного ОТП 20.04.2022 (а.с. 43-47).

Згідно з розрахунком позивача, станом на 26 грудня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 46545 грн 16 коп, з яких: 38250,29 грн заборгованість за тілом кредиту, 2394,56 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 5900,31 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 7-21).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі про сплату відсотків за користування кредитом, так як надані банком Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, відповідно не можуть бути складовою частиною кредитного договору. При цьому фактично отримані відповідачем кредитні кошти повернуті в повному обсязі, а тому вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту задоволенню також не підлягають.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Банк при зверненні до суду з даним позовом в підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач в суді першої інстанції заперечував проти позову з підстав недоведеності факту укладення договору між сторонами.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача та ним не визнаються, їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, а в разі незгоди з заявленим розміром відсотків мав стягнути відсотки відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного Банку України, колегія суддів зауважує наступне.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України).

В даній справі позивачем вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами на рівні облікової ставки Національного Банку України не заявлялися.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

При зверненні до суду з вказаним позовом банк ставив питання, зокрема, про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 38250,29 грн.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами. А починаючи з 01 серпня 2017 року погашав відсотки за рахунок тіла кредиту. Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що з врахуванням суми коштів внесених відповідачем на погашення заборгованості за кредитом, фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті в повному обсязі, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов