Справа №345/3414/22
Провадження № 2/345/63/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь 148745,00 грн. майнової шкоди, 15000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 15.10.2020 о 09:00 год. в м. Калуш на перехресті вул. Львівська та вул. Добровлянська в результаті зіткнення двох автомобілів сталася ДТП. В результаті чого постраждав автомобіль марки «Мазда Кседокс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому. ДТП сталася з вини водія відповідача, який керував автомобілем марки «Вольтсваген Тоуран», реєстраційний номер НОМЕР_2 , і який володіє даним транспортним засобом згідно довіреності. В результаті скоєного ДТП водієм ОСОБА_2 його автомобілеві були спричинені значні пошкодження, і він поніс значну матеріальну шкоду, яка потрібна для відновлення автомобіля після ДТП. Згідно з висновком експерта за результатами проведеної автотранспортної експертизи вартість ремонту автомобіля 141645,46 грн., послуги проведення експертизи 2100,00 грн., послуги надання правової допомоги 3500,00 грн., послуги евакуатора 1500,00 грн. Виходячи з викладеного, він запропонував відповідачу відшкодувати завдану майнову шкоду, але він відмовився. Його автомобіль уже 24 місяці стоїть без ремонту.

Окрім майнової шкоди, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 15000,00 грн. Його моральні страждання полягають у тому, що він як батько багатодітної сім`ї не має чим відвозити дітей до лікарні, привозити продукти харчування. Оскільки його робота знаходиться у іншому населеному пункті виникли незручності в доїзді на роботу. Все це на нього морально впливає, він став більш неврівноваженим, почалися сварки у сім`ї.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Гавриленко В.Г. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що долучені до матеріалів справи документи, в тому числі ухвала Калуського міськрайонного суду, не вказує на вину ОСОБА_2 в даному ДТП, оскільки своєї вини у даному правопорушенні він не визнав і справа по суті не слухалася. Справа закрита у зв`язку з примиренням з потерпілою, оскільки він мав на це право згідно зі ст. 46 КК України та скористався ним. Згідно з висновком судового експерта за результатами вказаного ДТП зіткнення даних транспортних засобі відбулося на зустрічній смузі руху для автомобіля марки «Мазда» під керуванням ОСОБА_1 . Експертом зазначено, що за умови збереження прямолінійного руху марки «Мазда» автомобіль марки «Фольцваген» під керуванням ОСОБА_2 покидав смугу руху автомобіля марки «Мазда», при цьому віддаляючись на безпечний інтервал. При фактичних обставинах ДТП дії водія автомобіля «Мазда» ОСОБА_1 були невиправданими та небезпечними. При умові прямолінійного руху (без маневру вліво) і своєчасному зниженні швидкості останній надавав можливість ОСОБА_2 безперешкодно покинути небезпечну зону. За висновками експерта ОСОБА_5 мав технічну можливість попередити дану ДТП шляхом вжиття заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив п. 12.3 ПДР. Окрім цього, ОСОБА_1 порушив пункти 11.2, 11.4 ПДР України. Висновком експертного дослідження встановлено, що при даному ДТП швидкість руху автомобіля марки «Мазда» під керуванням ОСОБА_6 становила 66/67 км/год., хоча максимальна допустима швидкість на даній ділянці дороги становить 50 км/год., що вказує на порушення останнім п. 12.4 ПДР.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що ОСОБА_2 15.10.2020 о 09:00 год. не надав перевагу у русі, виїжджаючи на головну дорогу на перехресті вулиць Львівська та Добровлянська в м. Калуш, та, будучи неуважним, допустив зіткнення з його автомобілем. Водночас, вина відповідача доведена ухвалою суду від 19.09.2022, зокрема, останній порушив пункти 1.3, 1.5, 2.3 «б», 16.11 ПДР України та порушив вимогу знаку 2.1 «Дати дорогу». Згідно з висновком експерта від 19.05.2022 невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам пунктів 10.1 та 16.11 ПДР з технічної точки зору перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП. Він, рухаючись на автомобілі марки «Мазда» зі швидкістю 47-48 км/год. згідно з дослідженням, не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення, так як не був об`єктивно спроможний згідно з вимогами п.12.3 ПДР виявити, що відповідач грубо порушить вимоги знаку «Дати дорогу» та п. 10.1, 16.11 ПДР. Таким чином, суд своєю ухвалою від 19.09.2022 прийняв правильне рішення, що водій ОСОБА_2 вчинив 15.10.2020 ДТП, порушивши ПДР.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що у день ДТП їхав зранку на роботу з с. Боднарів в м. Калуш по головній дорозі. На перехресті доріг бачив, як зі сторони с. Добровляни їхав автомобіль, а із-за нього вискочив автомобіль відповідача, який виїжджав вліво в сторону м. Івано-Франківськ з другорядної дороги, не виконавши вимогу знаку "Дати дорогу". Він натиснув на тормоз, однак уникнути зіткнення не зміг. До того бачив автомобіль відповідача на виїзді з перехрестя. ДТП відбулося на його смузі руху, а від удару його автомобіль розвернуло і частково висунуло на зустрічну смугу руху. Внаслідок цієї ДТП, яка трапилася 15.10.2020, він втратив засіб пересування, який так і залишився невідремонтованим. Водночас ОСОБА_2 не хоче йти з ним на контакт. У нього є троє малолітніх дітей, брат з інвалідністю. Автомобіль йому дуже необхідний, як для потреб сім"ї, так і для роботи, оскільки щодня він доїжджає з с. Боднарів до м. Калуш і назад. Уже тривалий час він відчуває ряд незручностей та зміну усталеного способу життя через відсутність автомобіля. Змушений винаймати таксі, звертатися до друзів чи знайомих, платити за оренду автомобіля, щоб возити дітей до лікарні, їздити у потребах брата з інвалідністю, якого допомагає мамі доглядати. Для цього змушений витрачати додаткові кошти, прикладати зусиль та несе переживання. А тому йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 15000,00 грн. У кримінальному провадженні він не визнався потерпілим, а був у ньому свідком. Через те, що внаслідок ДТП йому була завдана шкода, у вказаному кримінальному провадженні він подавав цивільний позов, який був залишений без розгляду, так як кримінальне провадження було закрите через примирення винного з потерпілим. А йому було роз"яснено його право звернутися з таким позовом в порядку цивільного судочинства. Просив позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні наголошував, що закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 46 КК України не доводить невинуватості останнього у вчиненні ДТП. Саме ОСОБА_2 був на другорядній дорозі, бачив автомобіль ОСОБА_1 , однак, порушуючи ПДР, поїхав, виїхавши на головну дорогу та допустивши зіткнення. Наслідки ДТП є у причинному зв"язку саме з діями відповідача. Полісу страхування ні в кого зі сторін не було. ОСОБА_1 дзвонив у МТСБУ, однак, там йому сказали, що звертатися до них має ОСОБА_2 . Він бачив моральні страждання позивача, який є батьком трьох маленьких дітей та доглядає брата з інвалідністю по зору, яких постійно потрібно кудись возити. Вважає, що є підстави для задоволення позову, та просив позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначив, що, коли сталася ДТП, він стояв на проїжджій частині головної дороги, а не на другорядній дорозі, як про це говорить позивач. Не вважає себе винним у ДТП. Вважає, що саме з вини позивача відбулося зіткнення. Не погоджується з розміром матеріальної шкоди, яка є завищеною.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 46 КК України, а тому його по суті ніхто не розглядав, ОСОБА_2 свою вину не визнавав, та останнього не було визнано винним. З обох експертиз вбачається, що позивач також винний у вчинені ДТП, оскільки за умови збереження останнім прямолінійного руху не було б ДТП. При цьому ОСОБА_1 не звертався у МТСБУ, а тому він обрав неправильний спосіб захисту порушеного права, звернувшись з вказаними позовом до відповідача.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 02.12.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 20.12.2022 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

13.01.2023 відповідач подав до суду заяву, в якій просив надати йому копію позовної заяви з додатками, оскільки будь-яких матеріалів справи йому не надходило (а.с. 77).

09.03.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить у задоволені позову відмовити (а.с. 86-87).

20.03.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив (а.с.110-112).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Судовий експерт Оношко С.П. у судовому засіданні зазначив, що експертизу він проводив на підставі наданих йому вихідних даних, які описав у висновку. Відеозапис він не переглядав. Удар між транспортними засобами відбувся на зустрічній смузі руху. Позивач рухався зі швидкістю 47-48 км/год, 0,25 м від осьової лінії руху. До таких висновків він дійшов на підставі проведених ним розрахунків. Вважає, що в даному випадку є невідповідність дій обох водіїв правилам ПДР, що призвело до ДТП.

Спеціаліст ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що дослідження він проводив за вихідними даними, наданими ОСОБА_2 . Зокрема, йому був наданий відеозапис та скріншоти, по яких він і визначав швидкість руху транспортного засобу на визначеній ділянці дороги.

15.10.2020 близько 09.00 год. водій автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , під`їжджаючи до перехрестя доріг вул. Добровлянська-Львівська, проявив неуважність, не переконався у безпеці свого руху, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, та здійснив виїзд на головну дорогу по вул. Львівська, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Маzda Xedox», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який в той час рухався у напрямку м. Долина з м. Івано-Франківськ.

По даному факту відомості внесено до ЄРДР за № 0000859 від 15.10.2020, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с. 4).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2022 клопотання потерпілої та обвинуваченого задоволено, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито (а.с. 26-30).

У рамках розгляду кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Відповідно до висновку експерта від 16.08.2021 № 1731/1732/21-28 з додатками до нього встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику унаслідок пошкодження автомобіля «Mazda Xedoss 9», д.р.н. НОМЕР_1 , становить 141645,46 грн. (а.с. 5-17). Вартість експертизи, оплаченої ОСОБА_1 , становить 2059,32 грн., що підтверджується квитанцією № 57355070 (а..с 5-18).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 відповідно (а.с. 19-21).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних дітей (а.с. 22).

Відповідно до довідки № 225352 ОСОБА_10 встановлена перша група інвалідності по зору безстроково, він потребує стороннього догляду (а.с. 24).

Також до матеріалів справи долучені фотознімки, на яких зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участю сторін у справі, а також пошкоджені транспортні засоби та їх місцерозташування до ДТП та після неї (а.с. 31-53).

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/109-22/2587-І від 19.05.2022 при заданому слідством комплексі вихідних даних причиною настання ДТП з технічної точки зору були обставини, які з однієї сторони пов`язані з невідповідністю дій водія автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимогам п.п. 10.1 та 16.11 ПДР України, з іншої невідповідністю дій водія автомобіля марки «Маzda Xedox», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 вимогам п. 12.3 ПДР України (а.с. 89-94).

Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/109-22/11585-ФП від 04.11.2022 та додатків до нього, виконаного за заявою ОСОБА_2 , обставини справи невідомі, на дослідження надано CD-R диск з моментом ДТП, два скріншоти зі зображенням, швидкість, з якою рухається автомобіль марки «Маzda Xedox», від моменту, де даний автомобіль порівнюється з світлофором, до моменту, коли вищевказаний автомобіль розпочинає гальмування, якщо відстань між вказаними моментами становить 21 метр, становить 66,7 км/год. +/- 2,22 км/год. (а.с. 97-103).

Оцінка суду:

суд, вислухавши пояснення сторін, допитаного в судовому засіданні експерта та спеціаліста, дослідивши та оцінивши наявні в справі письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим видом страхування в Україні.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до положень п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Нормами п. 22.1 ст. 22 цього Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно зі статті 28 вказаного Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це зокрема шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 29 цього ж Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За приписами п. 33.1 ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний:

33.1.1. дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди;

33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди;

33.1.3. поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси;

33.1.4. невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до положень ст. 35 Закону (п. 35.1) для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з п. 35.3 ст. 35 Закону особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.10.2020 близько 09.00 год. водій автомобіля «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , під`їжджаючи до перехрестя доріг вул. Добровлянська-Львівська, проявив неуважність, не переконався у безпеці свого руху, не дав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, та здійснив виїзд на головну дорогу по вул. Львівська, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Маzda Xedox», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який в той час рухався у напрямку м. Долина з м. Івано-Франківськ. У зв"язку з чим були внесені відомості до ЄРДР за № 0000859 від 15.10.2020.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2022 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, а кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000859 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

В п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

При цьому суд враховує, що звільнення особи від кримінальної відповідальності належить до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження. Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу, зокрема, такою підставою є примирення винного з потерпілим.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, вказаним судовим рішенням належним чином доведено, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої із вини відповідача було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, оскільки зазначені обставини в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування.

При цьому цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 під час керування автомобілем марки «Volkswagen Touran», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в момент ДТП не була застрахована. Про що в судовому засіданні не заперечили обидві сторони.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі No 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом No 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом No 1961-IV випадках МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом No 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Судом встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач ОСОБА_1 не звертався до Моторного транспортного страхового бюро України зі заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у даному випадку суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди, є третя особа - МТСБУ, оскільки на час ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу, належного ОСОБА_2 , не була застрахована, і тільки у разі недостатності страхового ліміту різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування потерпілому повинен відшкодувати відповідач по справі.

Таким чином, пред`явлення позову до відповідача ОСОБА_2 є передчасним.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням, зокрема, фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша і третя статті 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №552/6381/17.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у справі № 642/6181/16-ц, висловленого у постанові від 29 серпня 2019 року.

За таких обставин, оскільки суд не має процесуальних повноважень щодо заміни первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі в справі іншої особи як співвідповідача, а тому приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити.

При цьому позивач не позбавлений можливості, визначившись з належним колом відповідачів, звернутися до них з відповідним позовом.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Позивачем заявлялась до суду вимога про відшкодування моральної шкоди в сумі 15000,00 грн., пов`язаної з пошкодженням його автомобіля, яка обгрунтована неможливістю користуватися належним йому транспортним засобом, в тому числі, для поїздок у власних справах та справах родини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

П.п. 2, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна.

Оскільки під час розгляду даної справі встановлено факт пошкодження автомобіля, яким на достатній правовій підставі користувався позивач, суд, відповідно до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України визнає право позивача на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до п.п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує обставини справи, зокрема, факт пошкодження транспортного засобу з вини відповідача, неможливість користуватися належним позивачу автомобілем на протязі тривалого періоду часу з 15.10.2020, в тому числі, для поїздок у власних справах, для доїзду до роботи, у справах родини, так як він є батьком трьох малолітніх дітей, а також допомагає мамі здйснювати догляд за братом з інвалідністю, у зв"язку з чим він несе незручності для організації таких поїздок, прикладає додаткові зусилля та зазнає психологічних переживань, відчуває невпевненість, розгубленість, дратівливість, нервове напруженння, а тому вважає, що достатнім, розумним та справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000,00 гривень.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення в повному обсязі, а позов - до часткового задоволення.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 48, 263 ЦПК України, ст.ст. 5, 7 Закону України «Про страхування», ст.ст. 3, 5, 6, 21, 22, 23, 28, 29, 33, 35, 37, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст судового рішення виготовлений 05.10.2023.

Суддя: