Справа № 214/2802/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без розгляду

04 жовтня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання та знаходження на його утриманні, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним його батьком, його самостійного виховання батьком та знаходження на утриманні батька, що має для нього юридичне значення з метою захисту прав та інтересів дитини, мати якої за власним бажанням самоусунулась від своїх обов`язків по вихованню, а також своїх прав та інтересів як батька, що займається вихованням та утриманням дитини, зокрема, у сфері трудового законодавства, а також з метою вирішення питань з приводу мобілізаційних заходів, що відбуваються у країні, зокрема, у разі зняття броні за місцем роботи та його мобілізації, встановлення зазначених фактів дасть йому змогу проходити військову службу за місцем проживання та за добровільною згодою.

Представник заявника у судове засідання надала письмову заяву, в якій заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, але надала до суду письмову заяву, в якій виклала свої заперечення щодо тверджень заявника викладених у пред`явленій заяві, які вважала неправдивими, позаяк вона неодноразово надсилала та надсилає щомісяця матеріальну допомогу на утримання дитини, повертає заявнику його аліменти, спілкується з дитиною по телефону коли заявник надає їй таку можливість та просить заявника відпустити дитину проживати разом із нею за кордон, де на її думку є безпечніше у порівнянні з країною, в якій іде війна, проти чого заперечує заявник. Окрім того зазначила, що підґрунтям для звернення заявника до суду з цією заявою була її відмова щодо оформлення нотаріального договору про відмову від її прав на дитину з метою збереження броні заявника від мобілізації.

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради у судове засідання не з`явилась, але матеріали справи містять письмову заяву, в якій представника просила суд проводити розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

При цьому п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За змістом положень ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В ч. 3 ст. 155 СК України зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Так, судом установлено, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є як батько заявник у цій справі ОСОБА_1 , так і мати заінтересована особа у цій справі ОСОБА_2 , яка не позбавлена батьківських прав. При цьому, із досліджених матеріалів справи убачається, що між батьками існує спір щодо визначення місця проживання дитини та її утримання.

Між тим, заявник необхідність встановлення факту проживання малолітньої дитини із ним та перебування на його утриманні обґрунтовував необхідністю захисту прав та інтересів дитини та своїх прав, хоча він, як батько, є законним представником малолітнього сина відповідно до вимог чинного законодавства і наділений повним обсягом прав, обов`язків та повноважень, для реалізації яких відсутня потреба у встановленні додаткових фактів.

Зокрема, ст. 154 СК України встановлено, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.

Таким чином, заявник, будучи батьком малолітнього ОСОБА_3 , має достатній обсяг повноважень для захисту прав та інтересів свого сина.

Разом з тим, заявником у поданій заяві також зазначено, що у нього виникла потреба звернутися до суду із даною заявою про встановлення факту для захисту власних прав, зокрема, з метою вирішення питань з приводу мобілізаційних заходів, що відбуваються у країні у разі зняття броні за місцем його роботи та мобілізації.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Так, серед іншого, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Як убачається із доводів заяви, встановлення даного факту заявником також пов`язується у можливому порушенні територіальним центром комплектування та соціальної підтримки прав заявника у майбутньому на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тобто для подальшого вирішення спору про право.

При цьому суд зазначає, що у разі незгоди територіального центру комплектування та соціальної підтримки надати відстрочку від призову під час мобілізації ці дії/бездіяльність можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, а не шляхом подання заяви в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення.

Таким чином, встановлення зазначених фактів пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право щодо відстрочки від мобілізації / проходження служби за місцем проживання заявника, яке може виникнути у майбутньому.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана заява про встановлення факту підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 294 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання та знаходження на його утриманні, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.В. Попов.