Справа № 296/5412/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участю секретаря судового засідання Алексеєнко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання недійсним договору дарування і застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить суд: визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , що укладений 14.01.2021 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л. Л. за № 101, застосувавши наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56145673 від 14.01.2021 року, що здійсненне Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л. Л.; визнати право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 .

Позов обгрунтовано тим, що з 21.02.2003 року відповідачу по справі ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 . 14.01.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є його доньками укладено договір дарування вказаної квартири, які набули право спільної часткової власності на квартиру.

Позивач зазначає, що вказаний договір дарування є недійсним, оскільки не мав на меті реальне настання правових наслідків та не відображає дійсного наміру сторін, оскільки рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2020 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 153294 грн. та яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 14.12.2020. Таким чином, позивач вважає, що оспорюваний договір був укладений з метою ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення про стягнення з нього грошових коштів.

Ухвалою від 09.07.2021 року позов прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

01.09.2021 відповідачем по справі ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем при розгляді справи № 296/2479/19 в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не ставилось питання про вжиття заходів забезпечення позову стосовно накладення арешту на квартиру. Також, зазначив, що квартира донькам була подарована на той час коли ОСОБА_3 хворів на Covid-19 і хвороба проходила з ускладненнями, а намір подарувати квартиру існував ще задовго до спору із ОСОБА_4 на даний час відкрите виконавче провадження № 64150623 за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2020 і виконується шляхом відрахувань із пенсії ОСОБА_3 , тому твердження ОСОБА_4 , що квартира подарована дітям відповідача з метою уникнення виконання рішення суду є безпідставним (том 1, а.с.144-147).

22.10.2021 ОСОБА_4 подано відповідь на відзив в якому зазначено, що дійсно із пенсії відповідача здійснюється стягнення за виконавчим листом, однак ця сума складає 370,00 грн. щомісячно, а враховуючи загальну суму заборгованості термін стягнення може становити 40 років, тому з огляду на поважний вік ОСОБА_3 , ОСОБА_4 має об`єктивні сумніви щодо можливості повного виконання рішення суму про стягнення заборгованості, тому позов підлягає задоволенню (том 1, а.с. 151-154).

Протокольною ухвалою суду від 17.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вказали на його безпідставність.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради Трохимчук О.М. подала до суду заяву в якій зазначила, що просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у квартирі зареєстровані та проживають діти, які користуються нею, оскільки власниками квартири є один з батьків.

Третьою особою - Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 14.01.2021 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли в дар по 1/2 частині кожна квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 101 (том 1, а.с. 202-203).

Відповідно до п.3.2, 3.3 вказаного договору сторони домовились, що під передачею квартири за цим договором слід вважати передачу документів. Прийняття обдаровуваними від дарувальника технічного паспорта на квартиру та документів на право власності (тобто цього договору) свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдаровуваним технічний паспорт на квартиру та документ на право власності (цей договір). Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири обдаровуваним, також домовились не складати окремого письмового акту прийому-передачі квартири.

У п. 4.1 Договору дарування зазначено, що згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.01.2021 року податкова застава, обмеження, обтяження та заборона відчуження нерухомого майна відсутні.

З матеріалів справи також вбачається, що у провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебувала цивільна справа № 296/2479/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів та рішенням суду від 13.08.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 153 294 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 532 грн. 95 коп.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 14.12.2020 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2020 року залишено без змін (том 1, а.с. 27-29).

На виконання рішення Корольовським районним судом м. Житомира 12.01.2021 видано виконавчий лист (а.с. 37) та 15.01.2021 старшим державним виконавцем Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Галіцькою М.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (том 1, а.с. 38).

Відповідно до листа Корольовського ВДВС у м. Житомирі від 30.05.2022 станом на 27.05.2022 за вказаним виконавчим провадженням на депозитний рахунок відділу, щомісячно надходять кошти з пенсії боржника, які перераховуються на користь ОСОБА_4 . З боржника ОСОБА_3 стягнуто 5656,04 грн. з урахуванням виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. Заборгованість боржника по виконавчому провадженні з урахуванням виконавчого збору становить 164793,82 грн. (том 1, ас. .214).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що договір дарування є фіктивним та укладався з метою уникнення відповідачем ОСОБА_3 виконання рішення.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Так, договором дарування квартири було визначено, що під передачею квартири за цим договором слід вважати передачу документів. Прийняття обдаровуваними від дарувальника технічного паспорта на квартиру та документів на право власності (тобто цього договору) свідчить про те, що передача речі відбулась. В присутності нотаріуса дарувальник передав обдаровуваним технічний паспорт на квартиру та документ на право власності (цей договір). Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири обдаровуваним, також домовились не складати окремого письмового акту прийому-передачі квартири.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право приватної власності та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.06.2021 право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири та за ОСОБА_6 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано на підставі договору дарування квартири від 14.01.2021.

Таким чином відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 прийняли дарунок та набули право власності на дарунок у виді 1/2 частки кожна 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із чч.2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своїх близьких родичів після винесення рішення на користь кредитора про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора та спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання недійсним договору, спрямованого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК).

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, необхідно урахувати, що: 1) відповідач відчужив майно після ухвалення рішення про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Водночас, за висновками правового висновку Великої палати ВС, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

При цьому та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинне бути виконане належним чином, а тому кожний кредитор управі розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому всі боржники мають на меті добросовісно виконати всі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається про людське око, таким критеріям відповідати не може.

З урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду позивач управі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6 ст.3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч.3 ст.13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст.234 ЦК, так і інша, наприклад, передбачена в ст.228 ЦК.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, Суд зазначив, що у юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів). Загальної норми, яка б безпосередньо встановлювала нікчемність або можливість бути визнаними недійсними договорів, які мають такий юридичний дефект, цивільне законодавство не містить. Разом з тим у судовій практиці договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873цс16, від 23.08.2017 у справі №306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц). Отже такі правочини можуть вважатись фіктивними правочинами. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання.

Разом з цим, одне лише посилання на обставини укладення спірного договору без наміру відчужити майно на користь пов`язаної особи без здійснення оплати та з метою уникнення на нього стягнення, є лише припущенням, доки позивачем не буде надано відповідних належних і достатніх доказів того, що такі обставини дійсно існували під час укладення спірного договору.

В свою чергу позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на наявність очевидної недобросовісності та зловживання правами стосовно нього під час укладення договору дарування квартири, тож покликання на ці обставини є непідтвердженими. Посилання на те, що ОСОБА_3 відчужено належне йому нерухоме майно на користь власних дочок, не є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та не є підставою для визнання договору дарування недійсними.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час судового розгляду справи про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів не ставилось питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, на час укладення договору дарування квартира не була отяжена.

Також слід зазначити, що у спірній квартирі проживають малолітні онуки відповідача, тому рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.01.2021 № 29 ОСОБА_3 надано дозвіл здійснити дарування належної ОСОБА_3 квартири своїм дочкам.

Суд, звертає увагу, що в матеріалах справи наявні докази, що відповідачем по справі - ОСОБА_3 виконується рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13.08.2020, тому відсутні підстави вважати, що відповідач може ухилятись від виконання рішення.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

На підтвердження обставин, що дійсним наміром вчинення спірного договору дарування було приховування майна відповідачем ОСОБА_3 неминучого звернення стягнення на нього позивач покликається, що відповідач був обізнаний про можливість звернення стягнення на майно, у разі несплати грошових коштів за рішенням суду. Натомість такі доводи не є достатніми для визнання спірного договору недійсним.

Суд зазначає, що відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області обдаровувані дочки відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою також зареєстровані їхні діти, та відповідно онуки ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Доказів того, що вказані особи не проживають за вказаною адресою суду надано не було.

Водночас, як встановлено судом та не оспорюється сторонами, оспорюваний договір дарування укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договори підписані обома сторонами, що підтверджує відповідність договорів внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них.

Оскільки позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення його прав чи інтересів з боку ОСОБА_3 укладенням спірного договору, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 16, 202-204, 215, 253, 256, 257, 267, 626, 638, 655 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 76-80, 89, 274, 350-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Кузьміна Леся Леонідівна, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання недійсним договору дарування і застосування наслідків недійсності правочину шляхом визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19.09.2023.

Головуючий суддя Ю. І. Драч