Справа № 944/6074/22
Провадження №2/944/550/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Колтуна Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Романик Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у місті Яворові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування житлового будинку від 13.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гавришкевич О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1167.

Згідно з Домової книги в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані брати позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та її сестра ОСОБА_2 . Однак, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають в житловому будинку понад дев`ять років без поважних причин, не сплачують комунальні платежі та в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в будинку немає і взагалі вони будинком не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Позивач зазначила, що ОСОБА_2 після одруження в 2008 році, фактично проживає в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області, а ОСОБА_3 з 2013 року проживає у м. Сімферополі, Автономної республіки Крим.

Оскільки відповідачі вибули на постійне місце проживання до інших населених пунктів та відсутні за місцем реєстрації понад один рік, не вносять плати за користування будинком і комунальними послугами, не несуть інших витрат по утриманню будинку, позивач ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 30.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.04.2023 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала до суду заяву у якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, будучи належно повідомленою про день та час розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах розпискою.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті "Судова влада" сторінка Яворівського районного суду Львівської області, розділ - оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме.

Відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подали.

Згідно з ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки 21.09.2023 у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст.269 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 12.10.2018, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гавришкевич О.П., зареєстрованого в реєстрі за №1167, є власницею будинку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Також з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №141239428 вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що в вказаному житловому будинку значиться зареєстрованим відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується копією будинкової книги.

Як стверджує позивач, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у житлового будинку АДРЕСА_1 більше одного року, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами про встановлення місця проживання № 10 від 11.08.2022, № 13 від 08.09.2022, №20 від 31.10.2022, №22 від 22.11.2022, №25 від 02.12.2022, які підписані особисто сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Як вбачається з копії довідки №1329- від 13.04.2022, складеної уповноваженою особою Яворівською міської ради Львівської області, позивач ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрована в АДРЕСА_2 , та фактично проживає у будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та другастатті 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, яке включає право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною четвертоюстатті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Згідно зі ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з п.п. 2 п. 50 Порядку зняття з реєстраційного обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із зареєстрованого місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (постанова Верховного Суду від 13.10.2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі №569/5435/16-ц (провадження №61-13080св21) вказано, що: «правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності згідно з відповідними принципами статті 8 Конвенції. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивача, викладених у позові, відповідачі вже тривалий час не проживають за спірною адресою, не є власниками житла, у якому зареєстровані, суд дійшов висновку, що позов про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням підлягає до задоволення, враховуючи, що реєстрація відповідачів в зазначеному житловому будинку створює перешкоди позивачу, як власнику домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй майном.

Згідно з ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, суд вважає, що з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 128, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Яворівським РВ УМВС 12.12.1995, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Яворівським РВ УМВС 06.06.2006, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 виданий Яворівським РВ УМВС 12.12.1995 проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Яворівським РВ УМВС 06.06.2006, проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлене і підписане 26.09.2023.

Суддя Ю.М. Колтун