Ухвала

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 473/1426/22

провадження № 61-5265ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у вигляді різниці між дійсною вартістю відновлювального ремонту 73 250,78 грн та сумою страхового відшкодування, яке виплатив страховик з урахуванням проценту зносу, 33 600,00 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також просив стягнути судові витрати в розмірі 1 984,80 грн.

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 13 червня 2022 року у складі судді Старжинської О. Є. позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 2 600,00 грн, моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн та 561,20 грн судових витрат. В решті позову відмовив.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 16 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2022 року змінив, виключив з його мотивувальної частини висновок суду щодо правомірного застосування ПрАТ «CК «Євроінс Україна» проценту зносу деталей при визначені суми страхового відшкодування у відповідності до умов договору, укладеного з ОСОБА_2 та Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також про використання ПрАТ «СК «Євроінс Україна» при визначені суми страхового відшкодування ліцензійного програмно-технічного комплексу розрахунку Audatex. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу та 1 488,60 грн судового збору.

20 червня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Стрезєва А. І. звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі.

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області додатковим рішенням від 07 липня 2022 року заяву адвоката Стрезєва А. І. як представника ОСОБА_2 задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати за професійну правничу допомогу в сумі 4 972,50 грн.

Додаткове рішення суд першої інстанції мотивував наявністю правових підстав для часткового задоволення заяви, з огляду на пропорційність до задоволених позовних вимог.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 03 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 як представника ОСОБА_1 залишив без задоволення, а додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року - без змін.

У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року, справу направити на новий розгляд.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 54 235,58 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадок, передбачений підпунктом б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що посилання на пункт б) частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки заявником не зазначено справи, при розгляді якої він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені в оскаржуваних судових рішеннях.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявникподав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 липня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян