Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/4441/22

пр. № 2/336/432/2023

м. Запоріжжя 12 липня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Лопаткіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визначення порядку користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернулися до суду з вищевказаним позовом, за яким просять суд:

«Встановити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) житлове приміщення №7 кімната, площею 17,3 кв.м.; ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) житлове приміщення №6 кімната, площею 12,7 кв.м.;

Підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування - залишити у спільному користування співвласників квартири».

На обгрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили наступне:

«Станом на 18 січня 2022 року співвласниками житлової двокімнатної квартири АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_1 (позивач); гр. ОСОБА_2 (позивач); гр. ОСОБА_4 (відповідач) та гр. ОСОБА_5 (третя особа), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (копія додається).

Сторони є членами сім`ї.

Вказана квартира знаходиться у спільній частковій власності позивачів та відповідачки з третьою особою, набутої у порядку отримання у власність та спадкування внаслідок чого :

- ОСОБА_1 володіє - 1/4 частиною квартири (12,91 кв.м.);

- ОСОБА_2 володіє - 1/6 частиною квартири (8,61 кв.м.);

- ОСОБА_4 володіє 1/4 частиною квартири (12,91 кв.м.);

- ОСОБА_5 володіє 1/3 частиною квартири (17,21 кв.м.).

Загальна площа об`єкту нерухомості (двокімнатної квартира) становить 51,65 кв.м., житлова 30 кв.м. та складається з: приміщення №1 коридор, площею 7,1 кв.м.; приміщення №2 ванна, площею 2,6 кв.м.; приміщення №3 туалет, площею 1,0 кв.м.; приміщення №4 кухня, площею 8,3 кв.м.; приміщення №5 комора, площею 0,4 кв.м.; приміщення №6 кімната, площею 12,7 кв.м.; приміщення №7 кімната, площею 17,3 кв.м.; лоджія, площею 2.25 кв.м.

Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 05.07.22 №01-17/01/1011, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані:

- ОСОБА_1 з 13.04.2005 року по теперішній час;

- ОСОБА_4 з 23.07.1991 року по теперішній час.

У вказаній квартирі фактично, на постій основі, проживає ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою ОСББ «Чарівна 107» (копія додається).

Співвласник квартири ОСОБА_5 за даною адресою не зареєстрована та не проживає більше 20-ти років, оскільки вже довгий час мешкає зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим ОСОБА_5 є власницею частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Протягом значного часу між сторонами, які перебувають у родинних відносинах, а саме ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_4 (мати), виникають конфлікти, з приводу користування житлом, вирішити які сторони у позасудовому порядку самостійно не можуть.

Сутність даного конфлікту полягає у тому, що ОСОБА_4 особисто займає приміщення (житлова кімната) №7, площею 17,3 кв.м., з якої обладнаний вихід на лоджію. В свою чергу ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 мешкають в приміщенні (житлова кімната) №6, площею 12,7 кв.м. З кожним роком проживання в житловій кімнаті площею 12,7 кв.м. сім`ї позивача з трьох осіб ускладнюється, адже син підростає і в нього виникають нові звичайні життєві потреби, такі як необхідність облаштування місця для навчання, враховуючи запровадження дистанційної форми, яка вже діє протягом останніх років., облаштування місця для домашньої тварини та інш.

Разом з тим гострою проблемою, що стала вирішальною у цьому питанні, це можливість вільного та використання лоджії для сушіння білизни. Так Відповідачка систематично, без будь-яких на те пояснень, обмежує доступ до лоджії мене та моєї дружини, для того щоб розвісити та висушити білизну, закриваючи двері своєї житлової кімнати на замок. Вказані незручності не лише ставлять в «нелюдське» положення мою сім`ю, а в цілому пригнічує мене та мою дружину як особистість, зводячи нанівець наші права, як співвласників житла. Зазначені протиправні дії Відповідача змушують мене, як голову сімейства шукати альтернативні засоби вирішення цієї повсякденної справи, що також приводить до додаткових незручностей.

Всі ці конфлікти є настільки серйозні, що майже кожний другий доходить до судового розгляду (постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2021 у справі №336/7236/21 по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України (домашнє насильство); постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2021 року у справі №336/8596/21 по притягненню до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КпАП України (домашнє насильство).

Серед всього іншого Відповідачка також ігнорує свої обов`язки по утриманню даного житлового приміщення та не бажає сплачувати комунальні послуги.

За період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2021 року мною та моєю дружиною було здійснено оплату за житлово-комунальні послуги та утриманню житлового приміщення, а саме: управління (утримання) багатоповерховим будинком, поводження з побутовими відходами, водопостачання та водовідведення, газопостачання, електропостачання, на загальну суму - 11 524,59 грн. Натомість співвласниками даної квартири, жодним чином не було взято участі, протягом зазначеного періоду, в утриманні вказаного житлового приміщення у вигляді сплати зазначених вище послуг.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2022 року у справі №336/1118/22 порушено провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Наразі справа не розглянута.

Додатковим підтвердженням не бажання Відповідачки приймати фінансової участі в утриманні квартири та отриманих комунальних послуг, служить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справа №336/8000/21 від 15.11.21 яким вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 21 170,57 грн. та судовий збір у сумі 1 135,00 грн. з кожного.

На сьогоднішній, розуміючи обставини справи, враховуючи військовий стан в країні та складну фінансову ситуацію, і не бажання Відповідачки приймати участь у сплаті заборгованості, оплаті комунальних послуг, належне утримання житла, призведе до того, що в першу чергу карткові рахунки мене та моєї дружини будуть заблоковані працівниками виконавчої служби із-за не погашення наявної заборгованості.

Зважаючи на встановлені правовідносини, частки у праві власності на квартиру кожного із сторін, кімнат, які відповідають часткам у їх праві власності, вважаємо за необхідне визначити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити Позивачам у користування житлове приміщення №7 кімната, площею 17,3 кв м., які відповідають їх частці у праві власності, а Відповідачці житлове приміщення №6 кімната, площею 12,7 кв.м., що відповідає її частці у праві власності. Підсобні/допоміжні приміщення та приміщення побутового/загального користування залишити у спільному користуванні співвласників квартири».

Відповідач ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом, за яким просить суд:

«Встановити порядок користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити у користування ОСОБА_4 житлове приміщення №7 кімната, площею 17,3 кв.м; ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виділити у користування житлове приміщення №6 кімната, площею 12,7 кв.м.

Підсобні/допоміжні приміщення (приміщення №1 коридор, площею 7,1 кв.м; приміщення №2 ванна, площею 2,6 кв.м; приміщення №3 туалет, площею 1,0 кв.м; приміщення №4 кухня, площею 8,3 кв.м, приміщення №5 комора, площею 0,4 кв.м, приміщення №7 лоджія, площею 2,25 кв.м) залишити у спільному користуванні співвласників квартири».

На обгрунтування зустрічниз позовних вимог ОСОБА_4 зазначила наступне:

«Станом на 01.01.2013 року 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала:

ОСОБА_6 ;

ОСОБА_4 ;

ОСОБА_7 (яка у подальшому через укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 );

ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , відповідно, відкрилась спадщина на:

- частку квартири АДРЕСА_1 ;

- 6/9 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .

Спадщину після ОСОБА_6 прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 від спадщини відмовилась на користь ОСОБА_1 .

Отже, після оформлення спадкових прав власниками квартири АДРЕСА_1 були:

- частки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого 08.04.1998 року, Шевченківською районною радою м. Запоріжжя;

-1/6 частки ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №3-683, виданого 21.10.2020 року П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою;

-1/12 частки ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №3-732, виданого 07.11.2020 року П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою.

17.09.2022 року позивачам стало відомо, що 18.01.2022 року ОСОБА_1 подарував свої 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 своїй дружині ОСОБА_2 ….

Порядок користування квартирою, який склався на цей час повністю відповідає розміру часток співвласників квартири».

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Вирішуючи даний спір суд виходив із наступних мотивів та положень закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Згідно зі ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить:

- частки - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_5 , виданого 08.04.1998 року, Шевченківською районною радою м. Запоріжжя;

-1/6 частки - ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності згідно з договором дарування № 140 від 18.01.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального коругу Вартановою О.С.;

-1/12 частки ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №3-732, виданого 07.11.2020 року П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою».

Вказані обставини про право власності сторін та третьої особи на спірну квартиру достовірно підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальна площа об`єкту нерухомості (спірної двокімнатної квартира) становить 51,65 кв.м., житлова 30 кв.м. та складається з: приміщення №1 коридор, площею 7,1 кв.м.; приміщення №2 ванна, площею 2,6 кв.м.; приміщення №3 туалет, площею 1,0 кв.м.; приміщення №4 кухня, площею 8,3 кв.м.; приміщення №5 комора, площею 0,4 кв.м.; приміщення №6 кімната, площею 12,7 кв.м.; приміщення №7 кімната, площею 17,3 кв.м.; лоджія, площею 2.25 кв.м.

Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 05.07.22 №01-17/01/1011, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані:

- ОСОБА_1 з 13.04.2005 року по теперішній час;

- ОСОБА_4 з 23.07.1991 року по теперішній час.

У вказаній квартирі фактично, на постій основі, проживає ОСОБА_4 , ОСОБА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_2 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою ОСББ «Чарівна 107».

Обгрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_4 зазначила наступне:

«Між мною та ОСОБА_9 досягнута домовленість, за якою остання надала мені в безоплатне користування її частину квартири.

У зв`язку з цим в моєму користуванні з урахуванням частки ОСОБА_5 знаходиться 7/12 часток.

Загальна площа 2-х кімнат становить (12,7 +17,3) 30 м.кв, відповідно на 1/12 частку припадає 2,5 м.кв.

Отже, на 5/12 часток відповідачів припадає (2,5 м кв. х 5) 12,5 м.кв. На 7/12 часток, які перебувають у моєму користуванні припадає (2,5 м.кв. х 7) 17,5 м.кв.

Я на цей час проживаю в кімнаті №7 розміром 17,3 м.кв, що навіть менше від розміру моєї частки, яка повинна перебувати у моєму користуванні.

Відповідачі за зустрічним позовом на цей час проживають в кімнаті №6 площею 12,7 кв.м., розмір якої навіть перевищує розмір їхньої частки.

Таким чином, порядок користування квартирою, який склався на цей час повністю відповідає розміру часток співвласників квартири».

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд має виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 №6-1500цс15.

Вказане право суду випливає також із роз`яснень, які містяться в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», згідно якої квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" якщо виділ частки квартири в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (в т.ч. кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Таким чином, якщо декілька власників приміщення не можуть домовитися між собою стосовно порядку користування приміщенням, такий порядок може бути встановлений судовим рішенням за позовом одного із співвласників.

При цьому, судом встановлено, сторони не досягли, домовленості щодо порядку користування спірною квартирою.

Як вбачається з первісних позовних вимог та позовних вимог, заявлених за зутрічним позовом, вони жодним чином не враховують права та інтереси співвласника спірної квартири ОСОБА_5 , якій загалом належить 1/3 частина вказаної квартри, що є прямим порушеннням прав третьої особи, передбачених ч.4 ст. 319 ЦК України, згідно якої усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

При цьому, названа третя особа за поданими до суду письмовими поясненнями заперечувала на позов, а в матерілаах справи відсутні докази, за якими б вона відмовлялася від належного їй законного права власності на спірну квартиру.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Отже, зважаючи на те, що всі заявлені у цій справі позовні вимоги порушують права третьої особи ОСОБА_5 , як спвівласника спірної квартри, тобто задоволення таких вимог судом порушить положення ст.ст. 317, 319 ЦК України та не забезпечить їй рівних умов здійснення своїх прав, суд не знаходить законних підстав як для задоволення первісного позову, так і для задоволення зустрічних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 , про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про визначення порядку користування житловим приміщенням.

Визначена дата складання повного рішення суду 21.07.2023 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін