Справа №638/3549/18
Провадження № 2/638/393/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Почерніної А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

встановив:

Харківська міська рада (далі за текстом- позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 607 973,16 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, Харківською міською радою відповідно до ст.189 ЗК України здійснені заходи самоврядного контролю з питань законності використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади м. Харкова та додержання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок комунальної власності.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.03.2018 № 116025842 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 234,0 м2 по АДРЕСА_1 з 26.02.2008 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04.02.2008 № 626.

Речові права відповідача на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані, а тому земельна ділянка площею 0,0651 га по АДРЕСА_1 перебуває у власності територіальної громади міста Харкова.

Відповідач у період з 01.02.2015 по 31.01.2018 року не сплачував за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг у себе майно - грошові кошти.

Зазначені законодавчі приписи та фактичні обставини стали для Харківської міської ради підставою для звернення до суду із цим позовом про повернення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки комунальної власності по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Таким чином, на думку позивача, відповідач зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а позивач втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір безпідставно збережених відповідачем коштів, розрахований позивачем, складає 607 973,16 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю. Внаслідок використання відповідачем вищевказаної земельної ділянки без укладення договору оренди землі, територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради позбавлена можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим порушені охоронювані законом права та інтереси позивача щодо неодержаної грошових коштів у розмірі орендної плати за землю.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року провадження по вищевказаній справі було відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року клопотання представника позивача про забезпечення позову задоволено. Заборонено відповідачу будь-які дії щодо відчуження (шляхом дарування, продажу, поділу, обміну, знищенні та ін.) нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 234,0 м2 по АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року позов Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення суми задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 607 973,16 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 9 119,60 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2020 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасовано. Цивільну справу призначено до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року зупинено провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів до розгляду Об`єднаною Палатою Верховного Суду цивільної справи № 646/4738/19 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2022 року поновлено провадження у справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 березня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомив. До суду надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що посилання позивача у позовній заяві на те, що відповідач користується земельною ділянкою площею саме 0,0651 га. є хибними. Відповідач за період 2016-2019 років сплатив земельний податок у загальному розмірі 44770,00 грн. виходячи з площі земельної ділянки відповідно до площі будівлі 234,0 м.кв., яка є його власністю, оскільки за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 234,0 м2 по АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 04.02.2008 № 626. Крім того, вищевказана земельна ділянка не оформлена як окремий об`єкт цивільних прав, не передавалась відповідачу в оренду , тому відсутні підстави для нарахування безпідставно-збережених коштів у розмірі орендної плати саме на площу 0,0651 кв.м. Позивачем не надано нормативно грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 0,0651 кв.м. у вигляді витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного .

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.03.2018 № 116025842 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 234,0 м2 по АДРЕСА_1 з 26.02.2008 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04.02.2008 № 626.

Відповідно до вищезазначеної інформації, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 07.06.2016 № 19-20-0.23. 08-628/116-17 та листа Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 22.06.2017 № 4056/0/225-17 речові права ОСОБА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 не зареєстровані.

Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 02.03.2018 року здійснено обстеження земельної ділянки, відповідно до якого відповідач використовує земельну ділянку площею 0,0651 га по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1», право власності на яку зареєстровано за відповідачем. Земельна ділянка огороджена парканом, вільний доступ до неї обмежений.

Також до матеріалів справи позивачем надано розрахунки безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вказаних розрахунків земельна ділянка, площею 651 кв. м., розташована по АДРЕСА_2 не внесена до відомостей Державного земельного кадастру. Для розрахунку нормативної грошової оцінки використовувалась базова вартість 1 кв. м землі м. Харкова та коефіцієнти.

За розрахунками Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на підставі вищевказаної інформації сума безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за період з 01.02.2015 по 31.12.2015 складає 152016,15 грн., з 01.01.2016 по 31.12.2016 складає 237642,64 грн., з 01.01.2017 по 31.12.2017 року склала 201520,96 грн.; з 01.01.2018 по 31.01.2018 склала 16793,41 грн. Загальна сума 607973,16 грн.

Згідно копій платіжних квитанцій від 17.01.2019 та 11.08.2019 ОСОБА_1 сплачено земельного податку в загальному розмірі 44770,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються положеннями ЗК України, ЦК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель».

У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

На підставі договору дарування від 04.02.2008 № 626. ОСОБА_1 належить право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 234,0 м2 по АДРЕСА_1 з 26.02.2008 .

У статті 657ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, нотаріус, посвідчуючи вказаний договір купівлі-продажу, здійснив державну реєстрацію прав власності відповідача.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення зазначених договорів) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з частиною шостою статті 120 ЗК України укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Таким чином, після укладення договорів купівлі-продажу нежитлових будівель і державної реєстрації нотаріусом прав власності на них у відповідача, як покупця, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні будівлі.

Незважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Правовідносин, які виникли між сторонами безпосередньо стосуються виникнення прав у відповідачки на земельну ділянку, має застосовуватися спеціальна норма закону, а саме стаття 120 ЗК України у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу, в якій не передбачалося необхідності формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав при придбанні нежитлових будівель.

Таким чином, необхідність встановлення сформованості земельної ділянки, як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру залежить від конкретних обставин справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, для застосування положень статті 1212 ЦК України не є обов`язковим встановлення сформованості земельної ділянки.

Земельна ділянка, з якою позивач пов`язує виникнення кондикційного зобов`язання відповідача, не була об`єктом цивільних прав у період з 01.01.2015 по 31.01.2018 .

Земельним кодексом України та Законом України «Про землеустрій» не передбачено формування земельних ділянок на підставі ситуаційної схеми земельної ділянки та актів обстеження земельних ділянок, які за своєю природою не є документацією із землеустрою.

Так, згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2020 у справі № 922/926/19 та від 09.03.2021 у справі № 922/1453/20 зазначено, що застосовуючи положення статті 79-1 Земельного кодексу України до правовідносин, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням земельної ділянки, помилковим буде врахування лише положень щодо сформованості земельної ділянки після реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Так, частина 1 цієї статті чітко зауважує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Згідно з частиною 9 статті 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Тобто під час розгляду спору про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати зазначені положення статті 79-1 Земельного кодексу України не можуть застосовуватися окремо, тільки в частині її формування із присвоєнням кадастрового номеру, оскільки лише після державної реєстрації права власності, така земельна ділянка набуває статусу об`єкта, щодо якого можуть виникнути будь-які цивільні права.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.03.2021 у справі № 367/2979/16-а, аналізуючи положення частин 1, 9, 10статті 79-1 Земельного кодексу України зауважив, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Отже, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, підтвердженням формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав є наявність таких складових, а саме: кадастровий номер земельної ділянки; реєстрація її у Державному земельному кадастрі; державна реєстрація права власності на земельну ділянку за відповідною юридичною чи фізичною особою.

Також, суд звертає увагу на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду викладені у постанові від 14 лютого 2022 року в справі №646/4738/19 де зазначено, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Отже, предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача, як власника нерухомого майна, коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій воно розташовано.

Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Отже, єдиною формою здійснення плати за користування спірною земельною ділянкою для ОСОБА_1 , як землекористувача, могла бути орендна плата. Таким чином, розмір безпідставно збережених коштів за користування спірною земельною ділянкою має визначатися як розмір неодержаної орендної плати за землю.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Таким чином, на час звернення позивача до суду із позовом земельна ділянка не була сформована як об`єкт цивільних прав. Крім того, позивачем не надано Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тому зроблений у позові розрахунок, який вчинений за вартісними показниками 1 кв.м. землі у м. Харкові не є належним доказом.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно наданого позивачем розрахунку, він виконаний щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в той час як нежитлові приміщення, що належать відповідачу розташовані за задресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що позивачем не надано витягів нормативно грошової оцінки земельних ділянок, а долучені до позовної заяви розрахунки не є належними та допустимими доказами у даній категорії справ для визнання розміру безпідставно збережених коштів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.264,265,268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволені позовних вимог Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Судовий збір залишити за позивачем.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Харківська міська рада (, адреса: м. Харків, м-н Конституції 7).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Повний текст судового рішення складено 22 вересня 2023 року.

Суддя Л.М. Рибальченко