ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1282/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/558/19 Категорія: 302010000 Середа Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Гончар Н.І.
секретарНовицька Н.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 (повний текст складено 08.06.2023, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради до Золотоніської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, державних актів, витребування землі,

в с т а н о в и в :

у лютому 2019 року керівник Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради звернувся до суду з позовом у даній справі, яким з урахуванням заяви про зміну предмета спору, просив суд:

- усунути перешкоди територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1,000 га, в тому числі 0,1145 га - сіножаті, 0,1247 га - пасовища, 0,7308 га - інші угіддя, шляхом визнання незаконним та скасування пунктів 1.2 та 2.2 розпорядження Золотоніської РДА № 168 від 20.04.2010 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Піщанської сільської ради ОСОБА_1 ;

- усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою в особі Піщанської сільської ради у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою :09:001:0210 площею 0,8214 га, в тому числі 0,1145 га - сіножаті, 0,1247 га - пасовища, 0,7308 га - інші угіддя, шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту серії ЯЛ №531745, зареєстрованого 11.05.2010 за №32 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі;

- усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою в особі Піщанської сільської ради права користування і розпорядження земельною ділянкою :09:001:0215 площею 0,1786 га, яка входить до земельної ділянки :09:001:0570, та становить 3/5 її частини, що належить ОСОБА_2 на підставі договору міни від 07.12.2017 посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., шляхом скасування державної реєстрації права власності № 49294111 від 23.10.2019 з одночасним припиненням відповідного речового права ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0215 площею 0,1786 га, та входить до земельної ділянки :09:001:0570, та становить 3/5 її частини;

- зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні територіальною громадою в особі Піщанської сільської ради права користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою в адміністративних межах Піщанської сільської ради, що мала кадастровий номер :09:001:0215 площею 0,1786 га, та входить до земельної ділянки :09:001:0570, та становить 3/5 її частини, що належить їй на підставі договору міни від 07.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Піщанської сільської ради з незаконного володіння ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідачів на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 7684 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначив, що на підставі висновку державної експертизи землевпорядної документації Головного управління Держкомзему у Черкаській області від 13.04.2010 за №1807, пунктами 1.2, 2.2 розпорядження Золотоніської РДА за №168 від 20.04.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,000 га, у тому числі, 0.1445 га сіножатей, 0, 1247 га пасовищ та 0,7308 га інших угідь.

У подальшому ОСОБА_1 отримав вказані земельні ділянки за кадастровими номерами :09:001:0210 (площею 0,8214 га згідно з Державним актом на право власності на землю серії ЯЛ 531745, що зареєстрований 12.05.2010 за №32) та :09:001:0215 (площею 0,1786 га згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 531746, що зареєстрований 12.05.2010 за №31) у власність.

Відповідно до договору міни №2350 від 07.12.2017, що зареєстрований приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В., право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:001:0215 набула ОСОБА_2 .

У подальшому земельна ділянка :09:001:0215, площею 0,1786 га, об`єднана за заявою ОСОБА_2 з ділянками :09:001:0212, :09:001:0214, :09:001:0215 та вказані земельні ділянки об`єднані в одну і мають кадастровий номер :09:001:0570.

Однак, за даними Публічної кадастрової карти України, експлікації земель, що міститься у вказаному проекті, матеріалів кримінального провадження, внесеного 22.06.2018 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, відповідей контролюючих органів, викопіювання проекту формування території і встановлення меж Бубнівсько-Слобідської сільської ради та сільських населених пунктів в її адміністративних межах Золотоніського району Черкаської області та матеріалів роздержавлення і карти до них по с. Бубнівська Слобідка Золотоніського району, земельні ділянки з кадастровим номером :09:001:0210 та колишнім номером :09:001:0215, знаходяться в районі проток та заток Кременчуцького водосховища (р. Дніпро), тобто в межах прибережної захисної смуги водосховища, а тому надані у приватну власність ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 19 Конституції України, ст., ст. 3, 6, 7, 21 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації», ст., ст.. 6, 30 ЗУ « Про землеустрій», ст., ст. 22, 23, 58, 59, 60, 84, 122, 186-1 ЗК України, ст., ст. 4, 88 ВК України.

З цих підстав прокурор, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, вважає, що у справах даної категорії належним способом захисту буде усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками водного фонду, а тому, враховуючи, що у Золотоніської РДА відсутні повноваження на передачу спірних земельних ділянок, які частково є землями водного фонду, наявні достатні підстави для визнання незаконним та скасування вказаних вище пунктів розпорядження Золотоніської РДА про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та для забезпечення реального поновлення порушених прав держави необхідно усунути перешкоди державі та територіальній громаді в користуванні спірними земельними ділянками та зобов`язати повернути їх на користь територіальної громади.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 позов задоволено частково.

Вирішено усунути перешкоди територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1.00 га, в тому числі 0.1145 га сіножаті, 0.1247 га пасовища, 0.7308 га інші угіддя, та визнати незаконним та скасувати пункти 1.2 та 2.2 розпорядження Золотоніської РДА №168 від 20.04.2010 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Піщанської сільської ради ОСОБА_1 , загальною площею 1 га, в т.ч. 0,1445 га сіножаті, 0,1247 га пасовища, 0,7308 га інші угіддя.

Усунути перешкоди територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою площею 1.00 га, в тому числі 0.1145 га сіножаті, 0.1247 га пасовища, 0.7308 га інші угіддя та визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт, серії ЯЛ № 531745, зареєстрований 11.05.2010 за №32 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відносно земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0210.

Усунути перешкоди територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою та зобов`язати ОСОБА_2 повернути на користь територіальної громади в особі Піщанської сільської ради земельну ділянку, розташовану в адміністративних межах Піщанської сільської ради, яка мала кадастровий номер :09:001:0215, площею 0.1786 га, та належить ОСОБА_2 на підставі договору міни від 07.12.2017, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., і входить до складу земельної ділянки з кадастровим № :09:001:0570 та становить 3/5 її частини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору 5763 грн. на користь Черкаської обласної прокуратури, а саме: з Державного бюджету України 1921 грн.; з ОСОБА_1 1921 грн.; з ОСОБА_2 1921 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що фізичним особам у приватну власність було протиправно передано земельні ділянки, які відносяться до водного фонду, що є підставою усунення перешкод власнику шляхом їх витребування від поточних володільців та скасування рішення про передачу земельних ділянок у власність фізичним особам та державного акту, виданого на їх виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_2 , вона подала 07.07.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених щодо неї позовних вимог (пункти 1, 3 рішення) та прийняти постанову, якою їх відхилити. Вказує, що суд не приймав ухвали про прийняття до розгляду заяви прокурора про зміну предмету позову. Прокурор штучно зазначив у своєму зміненому позові про негаторний характер вимог, щоб неможливо було застосувати строки позовної давності. Прокурор одночасно змінив предмет і підстави позову. На час прийняття ухвали від 02.08.2021 про заміну позивача з Черкаської ОДА та Піщанську сільську раду, остання була третьою особою, отже одночасно мала два процесуальні статуси, що є недопустимим. Прокурор не обґрунтував наявність інтересів держави у зверненні з відповідним позовом. Сільська рада мала можливість самостійно вчинити дії по судовому захисту прав щодо земельної ділянки. Законодавство з 17.06.2020 визнає можливість існування прибережних захисних смуг як: земельної ділянки водного фонду, а також як обмеження у використанні земельних ділянок інших категорій, отже ОСОБА_2 не має зобов`язань щодо повернення спірної земельної ділянки за вимогами негаторного позову як у цій справі. Прокурор не обґрунтував, який саме об`єкт водного фонду прилягає до земельної ділянки скаржника. Висновком експерта від 28.05.2019 встановлено, що спірні земельні ділянки не перебувають у межах захисної смуги. Прокурор не обґрунтував в який період та за якого рівня води вимірювалися відстані до урізу води. У висновку експерта від 30.12.2020, на який вказав суд, зазначено, що неможливо достовірно встановити розташування спірних земельних ділянок відносно меж прибережної захисної смуги.

Також 07.07.2023 апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в цій справі подано відповідачем ОСОБА_1 , в якій він, зазначаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених щодо ОСОБА_1 позовних вимог (пункти 1, 2 рішення) та прийняти постанову, якою їх відхилити. Доводи, обґрунтування апеляційних вимог в цілому аналогічні наведеним у апеляційній скарзі іншого відповідача ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суд першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що п.1.3 розпорядження Золотоніської РДА від 23.02.2010 №73 «Про надання дозволу на розробку проектів відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської сільської ради ОСОБА_1 , загальною площею 1.0 га.

З цією метою ПП «Землемір» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1.0000 га ОСОБА_1 у власність. Згідно з даними висновку попереднього погодження місця розташування земельних ділянок від 29.01.2009 за №66/02-3, Управління Держкомзему у Золотоніському районі Черкаської області погоджує місце розташування земельних ділянок ОСОБА_1 та не заперечує проти надання дозволу на розробку проектів із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для заявлених потреб, при умові дотримання ОСОБА_1 вимог ст. 61 ЗК України, якою передбачено обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах.

Крім того, відповідно до затверджених начальником міськрайонного управління Держкомзему у м. Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області умов відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , серед іншого, визначено, що розробка проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в адмінмежах Бубнівсько-Слобідської сільської ради проводиться при дотримані умови розроблення проектної документації згідно Земельного кодексу України та діючих нормативно-правових законодавчих актів.

Згідно з висновком державної експертизи землевпорядної документації №1807, яка затверджена начальником головного управління Держкомзему у Черкаській області від 13.04.2010 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1.0000 га ОСОБА_1 у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу, в адмінмежах Бубнівсько-Слобідської сільської ради Золотоніського району Черкаської області розроблений ПП «Землемір» згідно дозволу Золотоніської райдержадміністрації №73 від 23.02.2010 погоджений: міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Золотоноша та Золотоніському районі Черкаської області, висновок №964/06-12 від 22..03.2010; відділом містобудування та архітектури Золотоніської районної державної адміністрації, висновок №23 від 09.03.2010р.; Державним управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області, висновок №254 від 15.03.2010; ДЗ «Золотоніська санепідемстанція», висновок №204-2 від 22.03.2010; Службою охорони культурної спадщини, висновок №316/01-27 від 18.03.2010; Бубнівсько-Слобідською сільською радою, рішення №30-3/V від 03.03.2010.

Як вбачається із вказаного вище висновку за №1807 зауваження та пропозиції до землевпорядної документації відсутні, оцінка результатів державної експертизи є позитивною.

Однак ГУ Держкомзему у Черкаській області при затвердженні вказаного висновку не взято до уваги того, що у пункті 14 вказаного вище висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Черкаській області №254 від 15.03.2010 зазначено, що біля земельної ділянки, проект відведення якої погоджується ОСОБА_1 , відсутні водні об`єкти, їх прибережні захисні смуги, а також заплави малих річок.

Згідно з висновком Черкаського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства від 31.03.2010 №415/04 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1.0000 га ОСОБА_1 у власність облводгосп не погоджує, оскільки у відповідності до ст. 4 Водного кодексу України прибережні захисні смуги відносяться до земель водного фонду і згідно з вимогами ст. 85 Водного кодексу України надаються у користування громадянам на умовах оренди для сінокосіння, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей. У вказаному висновку зазначено, що земельна ділянка площею 0.8214 га розташована з північної сторони затоки Кременчуцького водосховища, а земельна ділянка площею 0.1786 га з південної сторони і знаходиться в межах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища.

Дані обставини щодо відмови у погодженні відведення земельних ділянок площами 0.8214 та 0.1786 га у власність ОСОБА_1 підтверджуються також листом Черкаського обласного управління водних ресурсів від 20.08.20187 за №1258/02/10-23-18, в якому зазначено, що до Черкаського обласного управління водних ресурсів надходили проекти землеустрою в тому числі щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_3 , однак висновки по зазначеному проекту були негативними.

У проекті землеустрою щодо передачі у приватну власність спірної земельної ділянки не передбачено водоохоронних обмежень та не досліджено факти накладень вказаних ділянок на прибережну захисну смугу Кременчуцького водосховища р. Дніпро, не дивлячись на наявність висновку Черкаського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства від 31.03.2010 №415/04. Крім того, згідно з картографічними зображеннями, які містяться в проекті, спірна земельна ділянка розташована поблизу водних об`єктів.

Зазначений вище висновок Черкаського обласного виробничого управління меліорації і водного господарства від 31.03.2010 №415/04 у проекті землеустрою взагалі відсутній.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море (ч. 2 ст. 3 ВК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням зони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Отже з урахуванням наведених вище норм законодавства, при розробленні проекту відведення земельної ділянки та затвердження такого проекту мало би бути враховано наявність водних об`єктів, зазначений висновок №415/04 та відповідно необхідно було дослідити питання можливості накладення вказаних ділянок на прибережну захисну смугу.

Разом із тим, пунктами 1.2, 2.2 розпорядження Золотоніської РДА за №168 від 20.04.2010 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності в адміністративних межах Бубнівсько-Слобідської ради ОСОБА_1 , площею 1.0000 га, у тому числі, 0,1445га сіножатей, 0,1247 га пасовищ та 0,7308 га інших угідь.

На підставі вказаного розпорядження Золотоніської РДА за №168 від 20.04.2010 ОСОБА_1 отримав вказані земельні ділянки за кадастровими номерами :09:001:0210 (площею 0,8214 га згідно з Державним актом на право власності на землю серії ЯЛ 531745, що зареєстрований 12.05.2010 за №32) та :09:001:0215 (площею 0,1786 га згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ 531746, що зареєстрований 12.05.2010 за №31) у власність.

Указані земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги, що підтверджується клопотанням до Черкаської обласної державної адміністрації ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 13.09.2017 за №207-ДК/0056/КВ/06/01-11, із змісту якого вбачається, що управлінням Держгеокадастру у 2017 році проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства у процесі передачі у власність, надання у користування та встановленого порядку набуття та реалізації прав на землю Золотоніської РДА. У ході такої перевірки установлено, що земельна ділянка, яка надана ОСОБА_1 з кадастровим номером :09:001:0215, розташована у межах прибережної захисної смуги (згідно проекту формування території і встановлення меж Бубнівсько-Слобідської сільської ради та сільських населених пунктів в її адміністративних межах Золотоніського району Черкаської області (1993)), проте, в проекті відведення зазначеної земельної ділянки взагалі відсутні відомості про встановлення прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища та інших водних об`єктів.

Із доданого до матеріалів справи протоколу огляду місця події від 23.07.2018, який складений у ході проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 0000651 вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :09:001:0210 та :09:001:0215 мають доступ до водного об`єкту.

На виконання постанови прокурора Золотоніської місцевої прокуратури від 20.07.2018 до огляду місця події водного об`єкту затоки річки Оріхівка Кременчуцького водосховища залучено спеціаліста ОСОБА_4 , який згідно з кваліфікаційним сертифікатом від 03.01.2013 за № 000785, виданого Державним агентством земельних ресурсів України, є кваліфікованим інженером - землевпорядником у сфері виконання: топографо-геодезичних і картографічних робіт, інвентаризації земель, перевірки якості ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою. Відповідно до свідоцтва від 17.10.2016 серії АА Х°0166, виданого кваліфікаційною комісією Національного університету біоресурсів і природокористування України ОСОБА_4 є сертифікованим інженером землевпорядником у вказаних вище сферах, , яким 23.07.2018 проведено обміри водного об`єкту з встановленням на місцевості відстані спірних земельних ділянок до урізу води.

Згідно з проведеними спеціалістом ОСОБА_4 геодезичних обмірів земельні ділянки частково входять до нормативно визначеної законодавством 100-метрової зони прибережної захисної смуги.

За даними Публічної кадастрової карти України спірні земельні ділянки знаходяться в межах законодавчо визначеної 100-метрової зони Кременчуцького водосховища (р. Дніпро).

Відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України від 21.06.2018 за № 05-1269вих18, отриманого на запит прокуратури області від 21.06.2018 за № 05-1269вих18, земельні ділянки, серед яких і земельні ділянки :09:001:0210 та :09:001:0215 розташовані в районі проток та заток Кременчуцького водосховища (р. Дніпро). Оскільки площа водозабору річки Дніпро становить 504 тис. кв.км, р. Дніпро належить до великих річок згідно з вимогами ст. 79 Водного кодексу України.

З інформації Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 17.08.2018 №534/11 вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані вздовж лівого рукава протоки Оріхівка на Кременчуцькому водосховищі, тому відповідно до ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України її прибережна захисна смуга становить 100 м.

Крім вказаного судом також враховується висновок експерта №19/24/2-182-СЕ/19 від 30.12.2020, відповідно до якого досліджуваний водний масив поверхневих вод не відноситься до окремого водного об`єкту, оскільки він не відноситься ні до моря, річки, озера, водосховища, ставка, каналу, водоносного горизонту, а спільність водного режиму, спорідненість берегової лінії, спорідненість водних мас, відсутність водних об`єктів, що могли би бути наповнювачами досліджуваного водного масиву, відсутність гідротехнічних споруд, що би могли перешкоджати такій наповнюваності, відсутність чітких зовнішніх меж між досліджуваним масивом водойми та однієї з проток Кременчуцького водосховищ, дозволяють визначити досліджений масив поверхневих вод, як частину Кременчуцького водосховища.

Цим висновком експерта встановлено, що земельна ділянка, в тому числі з кадастровим номером :09:001:0210 знаходиться в стометровій смузі шириною у розмірах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища. Також у вказану стометрову прибережну захисну смугу повністю або частково попадають земельні ділянки, в тому числі, з кадастровим номером :09:001:0570.

На підставі вищенаведених доказів, апеляційний суд відхиляє усі заперечення відповідачів стосовно приналежності спірних земельних ділянок до земель водного фонду, а також щодо необґрунтованості даних щодов який період та за якого рівня води вимірювалися відстані до урізу води, висловлені у поданих апеляційних скаргах. При цьому зі змісту висновку експерта №19/24/2-182-СЕ/19 від 30.12.2020 вбачаються відомості про те в який саме період та за якого рівня води проводилася відповідна експертиза. Цим же висновком надано характеристику водним масивам біля яких розташовані спірні земельні ділянки, які є складними та являють собою сукупність різних водних об`єктів, що складають частину Кременчуцького водосховища.

Також з інформації Черкаського регіонального управління водних ресурсів від 17.08.2018 №534/11 вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані вздовж лівого рукава протоки Оріхівка на Кременчуцькому водосховищі. Протоколом огляду місця події від 23.07.2018 у кримінальному провадженні №0000651 підтверджується, що спірні земельні ділянки мають доступ до водного об`єкту.

Також відповідачі в апеляційних скаргах просили врахувати висновок експерта Черкаського відділення КНДІСЕ від 28.05.2019 за №12802/18-23/1248-1286/19-23, який став підставою для закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000651, згідно якого земельні ділянки з кадастровими номерами, в тому числі, :09:001:0210 та :09:001:0215, розташовані поза нормативними розмірами встановленої прибережної захисної смуги внутрішньогосподарського каналу та Кременчуцького водосховища на р. Дніпро.

Проте вказаним доводам судом першої інстанції надано належної оцінки.

Так судовий експерт при складенні висновку від 28.05.2019 виходив із того, що в наданих на проведення експертизи матеріалах міститься інформація щодо наявності господарського каналу, який збудовано на землях, що належали колгоспу ім. Постишева.

Крім цього у висновку експерта зазначено, що в додатково наданих матеріалах є підтвердження факту будівництва каналу, що підтверджується довідкою СТОВ «Воля» від 29.03.2019 за №102, в якій зазначено, що видобутий пісок під час будівництва каналу перебуває на балансі СТОВ «Воля».

Зі змісту вказаної експертизи вбачається, що експерт здійснює розрахунок місця знаходження, в тому числі вказаних вище земельних ділянок, виходячи із того, що останні розташовані біля внутрішньогосподарського каналу.

Однак ні висновком вказаної експертизи, ні матеріалами справи не підтверджено безпосереднє місце знаходження вказаного каналу. Докази, на підставі яких експерт прийшов до висновку про те, що спірні земельні ділянки знаходяться біля зазначеного господарського каналу не наведені ні в експертному дослідженні, ні в матеріалах справи.

Висновки суду про недоведеність знаходження господарського каналу саме за місцем знаходження спірних земельних ділянок підтверджуються листом Державного агентства водних ресурсів України від 29.08.2018 за №05/2-113 вих.-18, згідно з яким відсутня інформація, що підтверджує створення штучних водних об`єктів у межах запитуваної ділянки; листом архівного сектору Золотоніської РДА від 11.07.2018 за №83/1/04-02 відповідно до якого у протоколах засідань колгоспу ім. Постишева та протоколах зборів уповноважених членів колгоспу ім. Постишева питання про прориття водного каналу поза межами с. Бубнівська Слобідка поблизу р. Оріхівка не розглядалися. Інших документів з цього питання, зокрема проектів, у фонді немає; листом КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 11.07.2018 за №19, відповідно до якого інвентаризаційні справи по прориттю каналу в с. Бубнівська Слобідка Золотоніського району колгоспом «ім. Постишева» чи «Укргідроводгоспом», чи іншими установами не зареєстровані; листом Управління державного агентства рибного господарства у Черкаській області від 24.07.2018 за № 1-3-9-/1111-18, відповідно до якого інформація про прориття каналу поблизу р. Оріхівка в с. Бубнівська Слобідка, Золотоніського району в Управлінні відсутня, факти проведення днопоглиблювальних та інших робіт на землях водного фонду в районі с. Бубнівська Слобідка не фіксувались.

Відповідачі та їх представники мали право надати свої докази чи подати відповідні клопотання про проведення, в тому числі судових експертиз, однак в ході розгляду справи цього не зробили.

Стверджуючи про протиправність передання відповідачам земельних ділянок, що містять у собі землі водного фонду (прибережні захисні смуги), прокурор звернувся з позовом у цій справі до суду.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У постанові від 01.07.2015 у справі № 6-319цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, а визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах зробив Верховний Суд у постанові від 14.09.2022 у справі № 368/1473/15-ц.

Відтак визнання недійсним державного акта на землю як спосіб усунення перешкод у здійсненні права власності може мати місце як окремий спосіб захисту права у разі, якщо саме державний акт порушує права власника, проте, за обставин цієї справи державний акт відповідача ОСОБА_1 є похідним від розпорядження Золотоніської РДА № 168 від 20.04.2010 на підставі якого його видано. Тобто у разі скасування вказаного розпорядження РДА окреме визнання недійсним державного акта на землю не вимагатиметься.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог про визнання незаконним та скасування рішення РДА про передачу спірної земельної ділянки, яка містить землі водного фонду, у власність відповідачу ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 , яка за результатами укладення договору міни отримала частину спірної земельної ділянки від ОСОБА_1 собі у власність.

Далі, відповідно до частин перших статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п`ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

У постанові від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу.

Належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.09.2020 в справі № 469/1044/17.

Отже належним способом захисту у разі передання у власність особі земельної ділянки із землями водного фонду будуть вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання володільця земельної ділянки повернути її законному власнику.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий №:09:001:0210 шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту серії ЯЛ №531745 слід змінити, вказавши, що перешкоди власнику мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради зазначену спірну земельну ділянку.

Такі ж висновки підтверджують правильність вирішення судом вимог про зобов`язання іншого відповідача ОСОБА_2 повернути отриману нею по договору міни земельну ділянку, право власності на яку у попереднього власника виникли на підставі незаконного розпорядження РДА.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржників у справі про те, що суд не приймав ухвали про прийняття до розгляду заяви прокурора про зміну предмету позову, адже відповідні уточнення зроблені до закінчення підготовчого провадження у справі, що відповідає приписам процесуального законодавства ч.3 ст.49 ЦПК України, а відсутність процесуального рішення суду з даного приводу у виді окремої ухвали не є істотним порушення вимог законодавства.

Посилання скаржників про те, що прокурор штучно зазначив у своєму зміненому позові про негаторний характер вимог, щоб неможливо було застосувати строки позовної давності, а також одночасно змінив предмет і підстави позову, слід оцінити критично, так як відповідні уточнення позивача стосуються позовних вимог, поставлених на вирішення суду, тобто предмету позову, а обставини, які обґрунтовують такі вимоги, а саме передання фізичним особам у власність земельних ділянок до яких входять землі водного фонду, змін при уточненні позову не зазнали. Крім того, негаторний характер позовних вимог, як спосіб захисту права, відповідає правовим висновкам ВП ВС про які вказано вище.

Апеляційні аргументи про те, що на час прийняття ухвали від 02.08.2021 про заміну позивача з Черкаської ОДА та Піщанську сільську раду, остання була третьою особою, отже одночасно мала два процесуальні статуси, що є недопустимим, слід оцінити критично, адже процесуальне законодавство (ст. 51 ЦПК України) не забороняє залучати в якості належного відповідача особу, яка на момент прийняття такого процесуального рішення є третьою особою у справі.

Не можна погодитися з доводам скаржників про те, що прокурор не обґрунтував наявність інтересів держави у зверненні з відповідним позовом, а сільська рада мала можливість самостійно вчинити дії по судовому захисту прав щодо земельної ділянки, адже власником спірних земельних ділянок вказана сільська рада стала лише з 27.05.2021 (дата набрання чинності ЗУ 1423-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин»), коли розгляд цієї справи за позовними вимогами прокурора вже тривав, а попередній власник спірних земельних ділянок Черкаська ОДА, у розумні строки дій по захисту своїх прав не вчиняла.

Так апеляційний суд приймає до уваги, що кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до ЄКПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Усунення перешкод державі у здійсненні нею права користування та розпоряджання спірною земельною ділянкою переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, які за чіткими та однозначними формулюваннями норм законодавства не можуть передаватися у приватну власність.

При цьому використання земельних ділянок водного фонду, яке не сприятиме досягненню визначених для них профільним законодавством цілей, може призводити до забруднення та засмічення поверхневих водних об`єктів, а також до втрати ними водності, виснаження водного об`єкта, що впливатиме на можливість задоволення потреб великої кількості людей.

З огляду на це закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України).

Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству (частина третя статті 13 Конституції України). Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (частина сьома статті 41 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України).

Кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля (частина перша статті 50 Конституції України).

У спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. пункт 127 постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови ВП ВС від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови ВП ВС від 14.11.2018 №183/1617/16, пункт 53 постанови ВП ВС від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані норми права, немає невідповідності заходу втручання держави у право власності поточних власників спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ. У справі, рішення в якій переглядається, суспільний інтерес у поверненні земельних ділянок водного фонду, розташованих в межах прибережної захисної смуги, стале існування якої становить значну суспільну вагу та потребує особливого ставлення, спрямований на задоволення соціальної потреби у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права власності народу на землю, у збереженні захисної смуги, недопущенні зміни цільового призначення земель водного фонду, та їх передання у власність.

Заволодіння приватними особами ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.

Доводи скаржників про те, що законодавство з 17.06.2020 визнає можливість існування прибережних захисних смуг як: земельної ділянки водного фонду, а також як обмеження у використанні земельних ділянок інших категорій, отже ОСОБА_2 не має зобов`язань щодо повернення спірної земельної ділянки за вимогами негаторного позову, мають бути відхилені, адже землі захисних смуг віднесено до земель водного фонду (статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України) щодо яких існує заборона перебування у власності фізичних осіб.

Слід врахувати, що земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 у даній справі у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права слід змінити в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод власнику у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий №:09:001:0210 шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту серії ЯЛ №531745, вказавши, що перешкоди власнику мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради зазначену земельну ділянку.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, оскільки по суті спору рішення суду першої інстанції змін не зазнало, витрати скаржників по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи слід залишити за особами, які подали скарги.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 у цивільній справі за позовом керівника Золотоніської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Піщанської сільської ради до Золотоніської РДА, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, державних актів, витребування землі змінити в частині вирішення позовних вимог про усунення перешкод власнику у здійсненні користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий №:09:001:0210 шляхом визнання недійсним виданого ОСОБА_1 державного акту серії ЯЛ №531745, вказавши, що перешкоди власнику мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Піщанської сільської ради Золотоніського району зазначену земельну ділянку з кадастровим №:09:001:0210 .

У решті рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2023 у даній справі - залишити без змін.

Витрати скаржників по оплаті судового збору за апеляційний перегляд справи залишити за особами, які подали скарги.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 05.10.2023.

Суддя-доповідач

Судді