Справа №751/5811/22
Провадження №2/751/392/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Шевченко А.О.,

за участю представника позивача адвоката Павленка А.В.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 01.06.2021 на загальну суму 174074,23 грн, яка складається з: борг (позика) - 108 000,00 грн; інфляційні нарахування 11 231,38 грн; 3% річних 1810,85 грн; штраф 1000,00 грн; пеня 22032,00 грн; моральна шкода 30 000,00 грн, а також стягнути судові витрати: судовий збір 1740,74 та витрати на професійну правничу допомогу 15 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2021 між ним та ОСОБА_1 укладено Договір позики, згідно якого останньому були надані грошові кошти в сумі 74170,00 грн (еквівалент 2700,00 дол. США) на строк до 31.05.2022, що підтверджується письмовою розпискою про отримання грошових коштів від 01.06.2022. Однак, відповідач грошові кошти не повернув. Внаслідок порушення відповідачем Договору позики, він зазнав суттєвих моральних страждань, були істотно порушені нормальні життєві зв`язки і тепер він змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Ухвалою судді від 26.01.2023 провадження у даній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Протокольною ухвалою суду від 18.04.2023 задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву на позов.

05.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого частково заперечує проти позову. Вважає, що позивачем завищено вимоги щодо стягнення суми основного боргу за договором позики, і як наслідок проведене не вірне нарахування штрафних санкцій, крім того позивачем проведено нарахування інфляційних втрат, проценти річних відповідно до ст.. 625 ЦК України, пеню та штраф у період дії воєнного стану, а тому позовні вимоги підлягають лише до часткового задоволення. Крім того, наслідки порушення договору позичальником встановлені ст.. 1050 ЦК України та не передбачають такого виду відповідальності як відшкодування моральної шкоди. Тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. Щодо вимог позивача про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, то такий розмір є занадто завищений та документально не підтверджений (а.с. 68-71)

Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в обґрунтування позовних вимог посилався на обставини, викладені у позовній заяві. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково відповідно до наданого відзиву. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши сукупність наявних у справі доказів, суд доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 01.06.2021 між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір позики (а.с. 11).

Відповідно до п. 1 Договору, позикодавець передає позичальнику у власність 74170,00 грн, що становить еквівалент 2700,00 дол. США по середньому ринковому курсу (1 дол. США 27,47 грн) на строк до 31 травня 2022, а позичальник зобов`язується повернути вказану суму в обумовлений строк на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 4 Договору, розрахунок позичальника з позикодавцем відбувається шляхом готівкового розрахунку в гривнях згідно ринковим курсом долара США на день отримання грошей. Підтвердження повернення позики, сплати процентів, штрафних санкцій, пені за даним Договором є відповідна розписка, яку позикодавець надає позичальнику.

Відповідно до п. 3 Договору, у разі порушень умов Договору, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 1000,00 грн, а за прострочення повернення грошових коштів пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу; за прострочення сплати процентів сплачує пеню в розмірі 0,2% від суми нарахованих, але не сплачених процентів. Сплата штрафу, пені тощо здійснюється на підставі вимоги позикодавця.

Відповідно до п. 5 Договору, зміст ст.ст. 533, 1046-1053 ЦК України, сторонам відомо та зрозуміло.

Відповідно до п. 7 Договору, цей Договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі грошей позикодавцем позичальнику, що підтверджується відповідною розпискою яку позичальник надає позикодавцю. Після повернення позики та повного розрахунку за даним Договором розписка повертається позичальнику.

Згідно розписки про отримання грошових коштів за Договором позики від 01.06.2021, ОСОБА_1 отримав у позику від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 74170,00 грн, що становить еквівалент 2700,00 дол. США. Кошти зобов`язався повернути в строк до 31.05.2022 (а.с. 13).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане (частина третя статті 545 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом встановлено договірні відносини щодо позики 74170,00 грн, що еквівалентно 2700,00 дол. США, відповідно до письмової розписки від 01.06.2021, якою підтверджено факт передачі та отримання грошових коштів. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти до 31.05.2022. Зобов`язання у строк не виконано. Заходи досудового врегулювання спору не мали позитивного результату.

Факт підписання вказаної розписки відповідачем не заперечувався.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначаться в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день звернення до суду з позовом.

Частина друга статті 533 ЦК України встановлює, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно офіційного курсу Національного банку України, 1 долар США станом на 13 грудня 2022 року становить 36,5686 грн, отже 2700 тисяч доларів США х 36,5686 грн = 98735,22 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не 108000,00 гривень, як просить позивач, при цьому, на думку суду, безпідставно посилаючись на готівковий курс за 1 долар США станом на 13 грудня 2022 року, який дорівнює 40,00 грн.

У порядку ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати за період з 01.06.2022 по 01.12.2022, виходячи із суми боргу у розмірі 108000,00 грн у сумі 11231,38 грн; 3% річних за період з 01.06.2022 по 20.12.2022 у сумі 1810,85 грн, а також у порядку п. 3 Договору штраф у сумі 1000,00 грн та пеню у сумі 22032,00 грн.

Однак, згідно Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб, який продовжено Указами Президента № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, 58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних, а також штрафу та пені задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, то така не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини.

Положеннями ст.611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, передбачено, що у такому разі настають правові наслідки, які встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, у договірних правовідносинах право на відшкодування моральної шкоди виникає у випадку, якщо такий вид відповідальності як відшкодування моральної шкоди прямо передбачений умовами укладеного договору або нормами закону, який регулює спірні правовідносини.

Як вбачається зі змісту Договору позики, сторони не обумовили відповідальності за порушення умов договору у вигляді відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що спірні відносини між сторонами виникли на підставі договору позики, такі підлягають врегулюванню відповідно до положень параграфу 1 глави 71 Цивільного кодексу України (ст.ст.1046-1053). Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення договору позики позичальником, проте право на відшкодування моральної шкоди зазначеною нормою не передбачено.

Таким чином, ані умовами договору, ані положеннями законодавства, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди за порушення договірних зобов`язань .

З огляду на викладені обставини, суд доходить висновку, що у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку,що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження обсягу наданих адвокатом Павленком А.В. послуг, виконаних робіт та їх вартість надано копії: Договору про надання правничої допомоги адвокатом від 06.06.2022, ордера від 21.12.2022, угоди щодо визначення повноважень адвоката від 06.12.2022 до Договору про надання правничої допомоги адвокатом; звіту за Договором про надання правничої допомоги адвокатом Павленком А.В. від 06.06.2022 з детальним описом виконаних робіт, яка становить 15000,00 грн та акту підтвердження виконаних робіт від 20.12.2022 (а.с. 9, 10, 12, 24, 25).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі N 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі N 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі N 317/1209/19 (провадження N 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі N 648/1102/19 (провадження N 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі N 554/2586/16-ц (провадження N 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі N 753/1203/18 (провадження N 61-44217св18). Тобто вказана судова практика є незмінною.

Таким чином, позивачем підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

05.05.2023 відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, вказуючи, що позивачем документально не підтверджено понесені витрати в розмірі 15000,00 грн, крім того, такий розмір є занадто завищеним, не відповідає складності справи та ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище (а.с. 71-72).

Враховуючи складність справи та обсяг послуг, наданих адвокатом, час, витрачений на надання відповідних послуг, те, що позов задоволено частково, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98735,22 /174074,23) х 15000 = 8508,03 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати понесені на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (98735,22 /174074,23) х 2814,34 = 1596,30 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-81, 95, 133, 137, 141, 354 ЦПК України, ст.ст. 524, 526, 527, 533, 545, 611, 625, 1048-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 01.06.2021 у сумі 98735 (дев`яносто вісім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 22 коп, витрати, понесені на оплату судового збору в сумі 1596 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто шість) грн 30 коп, витрати на правничу допомогу у сумі 8508 грн 03 коп (вісім тисяч п`ятсот вісім гривень три копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складене 12.09.2023.

Головуючий - суддя І. В. Яременко