Провадження № 2-в/201/13/2023
УХВАЛА

25 квітня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі копії матеріалі касаційного провадження № 61-2333ск22 та ухвалу Верховного Суду від 20 лютого 2023 року про відновлення втраченого провадження Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі № 263/15626/21 за позовом ОСОБА_1 до комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали касаційного провадження № 61-2333ск22 про вирішення питання про поновлення втраченого судового провадження Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області по цивільній справі № 263/15626/21 за позовом ОСОБА_1 до комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2023 року визначено головуючого суддю Демидову С.О.

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року провадження у вказаній справі відкрито. Запропоновано учасникам судового процесу подати усі наявні у них документи і матеріали що стосуються втраченого судового провадження.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

На підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Зважаючи на вказаний припис, дана справа підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Статтею 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно частини першої ст. 493 ЦПК України, при розгляді справи суд бере до уваги:

1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до частини першої ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч.2 ст.494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

Відповідно до положень ч.ч. 1-2ст.3 Закону України від 22 грудня 2005 року №3262-IV«Про доступ досудових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає «Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2006року №740 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1007).

Згідно з абз. 4 п.3 цього Порядку, електронна копія судового рішення - складений в суді у вигляді електронних даних ідентичний судовому рішенню за документарною інформацією та реквізитами електронний документ, засвідчений електронним цифровим підписом особи, що підписала зазначене рішення, який може бути перетворений електронними засобами у візуальну форму.

Згідно відповіді керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Л.М. від 25 квітня 2023 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди (№ 263/15626/21, пр. № 2/263/3012/21). Перевіривши дані обліково-статистичної картки на зазначену справу в Автоматизованій системі Жовтневого районного суду м. Маріуполя встановлено, що ухвалою суду від 02 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження. Перевіривши реєстраційну картку відправлення справи до апеляційного суду, встановлено що 14 грудня 2021 року зазначену справу було направлено для розгляду до Донецького апеляційного суду для розгляду. Станом на день надання довідки, вказана справа з Донецького апеляційного суду до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська фактично не надходила.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні ухвала Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2021 року, ухвала Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, ухвала Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, вступна та резолютивна частина постанови Дніпровського апеляційного тексту від 29 грудня 2021 року та повний текст постанови Дніпровського апеляційного тексту від 29 грудня 2021 року по справі № 263/15626/21.

Будь-які матеріали судової справи, як і сама судова справа, від Жовтневого районного суду м. Маріуполя після розгляду не були передані Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ч.1 ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Суд вважає за можливе відновити втрачене провадження в частині ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02 грудня 2021 року, ухвали Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року, ухвали Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, вступної та резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного від 29 грудня 2021 року та повного тексту постанови Дніпровського апеляційного від 29 грудня 2021 року по справі № 263/15626/21.

Керуючись ст. ст. 491-494 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 263/15626/21 за позовом ОСОБА_1 до комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди:

В частині повного тексту ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року:

«

Справа № 263/15626/21

Провадження № 2/263/3012/2021

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року м. Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області Федоренко Т.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріуполської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИВ :

До Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшла вказана позовна заява.

Дослідивши матеріали заяви, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження з наступних підстав.

Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 ГК України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Частиною першою статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП;

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Під час розгляду вказаної справи з огляду на вказані приписи ГК України необхідно зважати на кінцеву мету вирішення спору. В даному випадку при зверненні позивача до суду йдеться не про захист відповідного порушеного права чи інтересу, яке має відбуватися в порядку цивільного судочинства, а в позові вказується на порушення права, дією чи бездіяльністю у зв`язку з реалізацією ним господарської компетенції, то з огляду на захист такого порушеного права особи має здійснюватися в порядку господарського судочинства

Отже, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин - цей спір є господарським.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що останній може звернутися з даним позовом до господарського суду.

Керуючись ст.ст. 19, 20, 186, 258-260, 353 Цивільного процесуального кодексу України,суддя

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріуполської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди.

Розяснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.І.Федоренко»

В частині повного тексту ухвали Донецького апеляційного суду від 08 грудня 2021 року:

«

22-ц/804/3297/21

263/15626/21

Головуючий в 1 інстанції Федоренко Т.І. Єдиний унікальний номер 263/15626/21

Доповідач: Мальцева Є.Є. Номер провадження 22-ц/804/3297/21

У Х В А Л А

про відкриття апеляційного провадження

08 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди.

03 грудня 2021 року представник позивача адвокат Яровой А.В. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Форма та зміст апеляційної скарги відповідає вимогам, встановленим ст.356 ЦПК України.

Підстави для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги та відмови у відкритті провадження у справі, передбачені статтями 357-358 ЦПК України відсутні.

За таких обставин апеляційне провадження у справі може бути відкрито.

Керуючись ст. 359-361 ЦПК України -

УХВАЛИВ :

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди.

У порядку ст. 361 ЦПК України копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги надіслати учасникам справи.

Роз`яснити, що учасники справи до 28 грудня 2021 року мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ст. 360 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

О.М. Пономарьова»

В частині повного тексту ухвали Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2021 року:

«

22-ц/804/3297/21

263/15626/21

Головуючий в 1 інстанції Федоренко Т.І. Єдиний унікальний номер 263/15626/21

Доповідач: Мальцева Є.Є. Номер провадження 22-ц/804/3297/21

У Х В А Л А

20 грудня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

перевіривши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості за договором оренди -

ВСТАНОВИВ:

Справу підготовлено до розгляду апеляційним судом. З`ясовані питання про склад учасників судового процесу, визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює, з`ясовані обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог та заперечень, та які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи, виконано всі необхідні дії, пов`язані з забезпеченням апеляційного розгляду. Є достатньо підстав для призначення справи до розгляду у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 365-366 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Підготовчі дії для апеляційного розгляду справи закінчити.

Справу призначити до розгляду у судовому засіданні Донецького апеляційного суду на 29 грудня 2021 року об 11 год. 45 хв.

Про дату, час і місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає..

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

О.М. Пономарьова»

В частині вступної та резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного від 29 грудня 2021 року:

«

22-ц/804/3297/21

263/15626/21

Єдиний унікальний номер 263/15626/21

Номер провадження 22-ц/804/3297/21

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

вступна та резолютивна частини

29 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Вороніна М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа ,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович, на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа про стягнення заборгованості за договором оренди,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М.Барков

О.М.Пономарьова»

В частині повного тексту постанови Дніпровського апеляційного від 29 грудня 2021 року:

«

22-ц/804/3297/21

263/15626/21

Єдиний унікальний номер 263/15626/21

Номер провадження 22-ц/804/3297/21

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

секретар судового засідання Вороніна М.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа про стягнення заборгованості за договором оренди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой А.В. звернувся до суду із позовом до ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа про стягнення заборгованості за договором оренди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним, як фізичною особою та відповідачем було укладено договір оренди нерухомого майна № 01/01/19 від 02.01.2019 року, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 6466,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . В порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач неналежним чином виконував свій обов`язок з орендної плати, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 36000 грн.. Також на підставі ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних у розмірі 2409,54 грн та інфляційних витрат у розмірі 5309,20 грн.. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором оренди нерухомого майна у розмірі 43718,74 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа про стягнення заборгованості за договором оренди.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой А.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що в позовній заяві було зазначено, що договір оренди укладався між ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа та фізичною особою ОСОБА_1 .. Об`єкт оренди належить орендодавцю на праві власності, що підтверджується правовстановлюючими документами. Позивач заперечує наявність спору між ним як фізичною особою-підприємцем та ККП Маріупольтепломережа. Правовий статус фізичної особи-підприємець сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право-, дієздатністю та не обмежує їх. Суб`єктом права власності може бути фізична особа, оскільки ЦК України не містить заборони щодо перебування у власності окремої фізичної особи нерухомого майна нежитлового призначення, яке використовується для здійснення підприємницької діяльності. Саме власник майна визначає, у якому статусі передає в оренду вказане майно.

Виходячи з суб`єктної юрисдикції цього спору, його слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції, не дослідивши в повному обсязі позовну заяву та додані до неї документи, прийшов до висновку, який не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постанові від 24.04.2018 по справі № 127/14633/16-ц.

Представник відповідача надав відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною, скасуванню з підстав, на які посилається позивач, не підлягає. В договорі оренди, укладеному між сторонами, обумовлено, що відповідач використовує об`єкт оренди в господарських цілях, і позивач про це знав достовірно, тому суд цілком правильно вирішив про предметну юрисдикцію спору і відмовив у відкритті провадження.

Представник позивача - Яровой А.В. в суді апеляційної інстанції підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити їх.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку в судове засідання представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с. 29).

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до правовідносин, спір є господарським.

Не погодитися із таким висновком суду неможливо.

Перевіривши справу, колегія суддів апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками та обставинами встановленими судом першої інстанції, відповідність нормам матеріального права яких підтверджена матеріалами справи.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З огляду на положення ч. 1 ст. 20 ГПК України а також ст. ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Спір у справі стосується правовідносин оренди. Предметом договору оренди є строкове платне користування орендарем нежитловим приміщенням загальною площею 6466,1 кв.м (п. 1.1. договору). Приміщення, що передається в оренду на умовах договору, повинно бути використане орендарем для ведення своєї господарської діяльності (п. 1.5 договору).

Позивач є фізичною особо-підприємцем, до діяльності якого входить надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухового майна (а.с. 29).

Вбачається, що дана справа яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 4 ст. 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладеному з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у несвоєчасному отриманні оплати по договору оренди, та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми заборгованості, 3 % річних та інфляційних витрат.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Отже, позивач, звертаючись до суду, необґрунтовано визначив належність даного спору до цивільної юрисдикції.

З урахуванням вищевказаних приписів законодавства доводи апеляційної скарги є такими, що не підлягають задоволенню, а отже на увагу суду не заслуговують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Яровой Андрій Вікторович залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складений 30 грудня 2021 року.

Головуючий суддя Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

О.М. Пономарьова»

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.С. Федоріщев