Провадження № 6/344/179/23
У Х В А Л А

03 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Домбровської Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Маланія Ю.А.,

за участі заявника (Позивача) ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську заяву уповноваженого представника ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі №344/20732/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №344/20732/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2018 року у даній справі №344/20732/18, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2020 року та постановою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року, позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_1 , не чинити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.

Встановлено ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щовівторка та щочетверга кожного тижня з 18:00 год. по 20:00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_3 за місцем проживання дитини, або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини за іншим місцем;

- щонеділі кожного тижня з 11:00 год. до 13:00 год.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового зору в розмірі 352,40 грн.

З часу набрання рішнням суду у справі №344/20732/18 законної сили (21 травня 2020 року) із заявою про видачу виконавчого листа ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області не звертався, у зв`язку з чим, відповідно, Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області виконавчий лист у справі №344/20732/18 не видавався.

22 вересня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого уповноваженого представника звернувся до Івано-Франківського міського суду із заявою про про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі №344/20732/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування поданої заяви представник заявника зазначив, що рішення суду Відповідачем добровільно не виконується, вона постіно створює безпідставні, надумані перешкоди Позивачу у зустрічах з донькою. Поважними причинами пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання представник заявника зазначає обставину того, що такий виконавчий лист Позивачу не видавався, що позбавило його можливості пред`явити його до примусового виконання.

ОСОБА_1 та його представник в судових засіданнях подану заяву підтримали, просили її задовольнити з підстав, викладених у даній заяві.

Додатково ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначив, що він не був обізнаний про можливість отримання виконавчого листа на виконання рішення суду.

Представником Відповідача ОСОБА_3 подано на адресу суду письмові заперечення на заяву, в яких представник покликається на відсутність підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки поважних причин пропуску такого строку, на думку представника Відповідача, не доведено. На думку сторони Відповідача, поновлення строку на виконання рішення суду та залучення органів ДВС може мати негативні наслідки для дитини сторін, психоемоційний стан якої свідчить про відсутність бажання спілкуватися з батьком на даному етапі.

В судовому засіданні Відповідач ОСОБА_3 та її представник заперечили проти задоволення заяви ОСОБА_1 , просили відмовити у її задоволенні з викладених у письмових запереченнях підстав.

Проаналізувавши доводи учасників процесу, вирішуючи заяву, Суд зауважує наступне.

Вимогами статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Отже, підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є визнані судом поважні причини такого пропуску.

Поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Обов`язок подати докази на підтвердження причин пропуску строку закон покладає на заявника.

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Разом з цим, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.

Будучи обізнаним про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач має проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатись про стан відомих виконавчих проваджень.

Однак, з матеріалів справи випливає, що фактично заявник, як сумлінний стягувач за рішенням суду, протягом трьох років часу з моменту набрання рішенням законної сили не вжив заходів щодо подання до суду заяви про видачу йому виконавчого листа у справі з метою його подальшого пред`явлення до примусового виконання.

Щодо вимоги заяви про визнання причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання поважними та поновлення такого строку, Суд зауважує, що будь-яких обґрунтованих пояснень (з наданням підтверджуючих доказів), які б підтверджували поважність не вчинення ОСОБА_1 протягом трьох років дій щодо отримання виконавчого листа на виконання рішення суду, яке прийнято на його користь, заявником Суду не надано.

Посилання заявника на те, що йому були не відомими вимоги закону щодо необхідності отримання виконавчого листа на виконання рішення суду, Суд до уваги не примає, оскільки протягом усього строку судового розгляду ОСОБА_1 користувався правовою допомогою. Крім того, згідно статті 68 Конституції України незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Суд позбавлений можливості поновити строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, якого взагалі судом не видавалося, тобто його не існує.

Поновленню строку пред`явлення виконавчого листа до виконання повинні передувати подання заяви про його видачу та видача судом.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи вказують на те, що він не вживав активних дій реалізації своїх прав.

При розгляді заяви суд також керується принципом правової визначеності.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що, знаючи про судовий процес, учасник справи повинен в розумні інтервали часу вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого йому судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26.04.2007).

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зокрема, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини «Каракуця проти України».

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема, вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надав.

Безпідставним є посилання заявника, як на підставу обгрунтованості його заяви, на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №607/21808/13-ц, оскільки у справі №607/21808/13-ц судами досліджувалися відмінні обставини. У вказаній справі стягувачем не отримано виконавчого листа внаслідок незалежних від нього обставин (а не внаслідок неподання ним заяви про видачу виконавчого листа), у зв`язку з чим Верховним Судом зазначено наступне:

«На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що стягувач пропустив строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з поважних причин, оскільки судом першої інстанції при оформленні та видачі виконавчих листів порушено норми Інструкції № 68, та Закону України «Про виконавче провадження», стягувач не отримав виконавчих листів, тобто фактично не має можливості вимагати виконання судового рішення».

З огляду на те, що ОСОБА_1 з часу набрання рішенням суду законної сили (21 травня 2020 року) не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, враховуючи, що він реально та фактично не був позбавлений можливості подати таку заяву в межах розумного строку, вживати інші дії, спрямовані на виконання рішення суду, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для понволення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а, отже, відмову в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст. 433, Перехідними положеннями Розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви уповноваженого представника ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у цивільній справі №344/20732/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.10.2023 року.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Домбровська Г.В.