провадження № 22-ц/824/3837/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідчень неправдивими та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила визнати свідчення ОСОБА_2 відносно позивача неправдивими; стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн., завдану ОСОБА_1 неправдивими свідченнями.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, через порушення норм матеріального та процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції невірно витлумачив, що позивач звернулася до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Зі змісту позовної заяви вбачається, що мова йде про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок надання неправдивих свідчень ОСОБА_2 в протоколах в рамках кримінального провадження. Позивач вказує, що не просила суд спростовувати неправдиву інформацію, яка поширена ОСОБА_2 і не просила суд захищати її честь, гідність та ділову репутацію. Позивач вказує, що вона не зверталася до суду з позовом в рамках кримінального провадження щодо відшкодування їй моральної шкоди, натомість скористалася свої правом на звернення до суду з позовом щодо відшкодування моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала про те, що внаслідок надання неправдивих свідчень ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди, а, відтак, вона звернулася до суду з позовом за захистом свого порушеного права, в якому зокрема просила: визнати неправдивість свідчень ОСОБА_2 щодо позивача, а також завдання позивачу моральної шкоди завданої неправдивими свідченнями, стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 не заявляла вимог щодо захисту її гідності, честі чи ділової репутації.

Відтак, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року, де зокрема вказано про те, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками…

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право визначення предмету позову належить лише позивачу, який обирає правомірний та ефективний спосіб захисту прав та інтересів.

При цьому, некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначені правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі №372/2583/18.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.