Провадження 2/127/1293/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря судового засідання Остапенко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

адвоката позивача Підрези І.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи спадкоємцем четвертої черги, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Підреза Ірина Василівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи спадкоємцем четвертої черги.

Позов мотивовано тим, що позивач є другом покійного ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2015 року по день своєї смерті ОСОБА_3 проживав разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки своєї сім`ї не мав. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки покійний не залишив заповіту та позивачу невідомо про наявність у нього спадкоємців, позивач звернувся до державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі такого свідоцтва, оскільки відсутні докази родинних відносин між ним та ОСОБА_3 . Померлий ніде не працював, допомагав позивачу по господарству (вони вели спільне господарство), а позивач його повністю утримував: годував, купляв ліки та інші необхідні речі. Коли ОСОБА_3 помер, позивач приймав участь у його похованні. Хоча прямих родинних зв`язків між позивачем та померлим не має, позивач завжди вважав його своєю сім`єю, ставився до нього як до свого рідного брата. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем необхідно позивачу для подальшої реалізації спадкова права після смерті ОСОБА_3 .

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 з 2015 року до дня смерті останнього та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 21.04.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням відповідачу було запропоновано, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі у строк, встановлений судом;роз`яснено наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин; вирішено клопотання про виклик в судове засідання свідків.

У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов.

Ухвалою суду від 18.05.2023 задоволено клопотання адвоката позивача про витребування з Першої вінницької державної нотаріальної контори копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

01.06.2023 на виконання вимог вищевказаного судового рішення на адресу суду надійшли витребувані документи.

Ухвалою суду від 03.07.2023 представнику відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про визнання явки позивача в судове засідання обов`язковою та його допит у якості свідка;закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її адвокат підтримали позовні вимоги, аргументуючи мотивами, викладеними у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, аргументуючи тим, що такі вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними доказами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10.08.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вінниці помер ОСОБА_3 . (а.с. 9)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_3 .

Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сушицькою А.О. було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_1 не надано документів, що підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем, про що винесено відповідну постанову № 1781/02-31 від 09.11.2022. (а.с. 10, 58)

В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 517/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (а.с. 51-58) З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 31.08.2021 до Першої вінницької державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, повідомивши про відсутність інших спадкоємців. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 31.08.2021, Першою вінницькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано спадкову справу № 517/2021. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріуса не зверталися.

Нормами ст.ст. 1216-1218, 1223 ЦК України визначено: спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Судом встановлено, що померлим ОСОБА_3 заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. (а.с. 55)

Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суду необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 21.04.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку,що для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц; від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17; від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17; від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17; від 27 травня 2021 у справі № 552/196/20; від 28 травня 2021 року у справі № 182/653/17; від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18; від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у ст. 3 СК України.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В якості свідка в судовому засіданні було допитано ОСОБА_4 , яка повідомила, що вона є рідною сестрою позивача. Свідок зазначила, що померлий ОСОБА_3 їй знайомий давно - з 2000-х років (точніше не пам`ятає). Спочатку ОСОБА_3 приходив поїсти, а потім попросився пожити; ОСОБА_3 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 близько десяти останніх років (точно не пам`ятає). Одягом, взуттям та їжею ОСОБА_3 забезпечували і мама, і батько, і брат (позивач по справі). ОСОБА_3 із позивачем були в звичайних дружніх стосунках. Також свідок повідомила, що в будинку кожен день з ранку до вечора перебував її батько, хоча ночував у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , де він проживав разом із мамою, а брат (позивач по справі) приїздив ввечері, оскільки періодично проживав і за адресою: АДРЕСА_1 , і за іншою адресою, де має житло. Свідок зазначила, що їх із братом батьки використовували будинок АДРЕСА_1 як дачу, мали там город, голуб`ятню. Також свідок повідомила, що мама готувала для ОСОБА_3 кожен день їжу; ОСОБА_3 допомагав не лише батьку і брату, але й сусідам (на городі, дрібний ремонт тощо), підробляв на ринку; ОСОБА_3 працював, був розумною людиною, але полюбляв випити.

В якості свідка в судовому засіданні було допитано ОСОБА_5 , яка повідомила, що проживає по АДРЕСА_1 по сусідству із будинком АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 знає з народження, мають дружні стосунки. Свідок зазначила, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживав і позивач, і його батько, і покійний ОСОБА_3 . Проживали вони як сім`я, одягали і годували ОСОБА_3 . Також свідок повідомила, що за останні років 15 на території будинковолодіння сім`ї ОСОБА_6 вона бувала доволі часто 3-4 рази на тиждень, інколи 1 раз на 2 тижні; за останні два-три роки (до смерті ОСОБА_3 ) на території будинковолодіння ОСОБА_1 (позивача) бачила рази чотири, а батька позивача регулярно. Свідок зазначила, що ОСОБА_3 фізично допомагав і позивачу, і його батьку, й іншим особам, але зловживав спиртними напоями.

В якості свідка в судовому засіданні було допитано ОСОБА_7 , який повідомив, що знає позивача з дитинства, проживає по сусідству із будинком АДРЕСА_1 . Свідок зазначив, що ОСОБА_3 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 близько 10 років до дня своєї смерті, допомагав по господарству; між позивачем та ОСОБА_3 були доброзичливі стосунки; ОСОБА_3 і годували, і одягали, а до цього він бомжував; ОСОБА_3 був присутній за столом під час родинних святкувань. Свідок вказав, що на території будинковолодіння АДРЕСА_1 він бував близько 2-3 разів на тиждень (приходив до батька позивача пограти в доміно), в цей же час спостерігав присутність там і позивача. Також свідок повідомив, що ОСОБА_3 допомагав фізичною працею не лише позивачу, але й його батькові та іншим особам, які просили про таку допомогу. Свідок зазначив, що коли ОСОБА_3 помер, його поховали і зробили поминки, на яких він особисто був присутній.

Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги, що свідки надавали покази, посилаючись на інформацію, якою володіють особисто, а не з чужих слів. Покази свідків узгоджуються з поясненнями позивача і не суперечать матеріалам справи. Тому, судом прийнято до уваги покази свідків.

Як вбачається з акту № 2, складеного головою КК «Центральний» Гиренко К.П. 30.08.2021, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: 1) ОСОБА_1 (позивач по справі); ОСОБА_8 (брат позивача за повідомленням останнього); 3) ОСОБА_9 (сестра позивача за повідомленням останнього); 4) ОСОБА_4 (колишня дружина позивача за повідомленням останнього); 5) ОСОБА_10 (сестра ОСОБА_8 - брата позивача за повідомленням останнього). Також із даного акту вбачається зазначення, що «зі слів сусідів було встановлено, що гр. ОСОБА_3 з березня 2015 року постійно, до дня своєї смерті, проживав з гр. ОСОБА_1 . Свідчення про ведення спільного господарства підтверджують особи (сусіди), які проживають по АДРЕСА_1 . (а.с. 11)

Однак, зазначені у вищевказаному акті «свідчення» не можуть бути використані судом, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Отже, із вищевказаного акту вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , де, як стверджує позивач, він проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 , зареєстровано ще чотири особи, крім позивача. При цьому належних й допустимих доказів того, що дані особи не проживають та/або не проживали за даною адресою, матеріали справи не містять. Водночас, надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , суд прийшов до висновку, що будинковолодіння АДРЕСА_1 використовувався сім`єю ОСОБА_6 не як постійне житло: батьки позивача проживали за адресою: АДРЕСА_4 , а будиковолодіння АДРЕСА_1 використовували як дачу, місце для відпочинку, мали там город, який обробляли; позивач мав, зокрема, інше житло; і ОСОБА_3 , і позивач, і зокрема його батько, порались по господарству на території будинковолодіння АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 допомагав фізичною працею не лише позивачу, але й його батькові та іншим особам, які просили про таку допомогу; і позивач, і зокрема його батько й мати, надавали померлому одежу, годували його, мали доброзичливі стосунки.

Водночас, вищевказані обставини не є тотожними із фактом проживання однією сім`єю.

Так, при встановленні факту наявності у сторін спільного побуту судом враховано ознаки, визначені, зокрема, у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати в родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати в будь-яких з цих стосунків або бути і в тих, і в інших стосунках. Домогосподарство може складатися з однієї особи.

Доказів ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, повністю або часткового об`єднанна та витрачання коштів на ведення спільного господарства тощо, позивачем суду не надано.

З довідок Головного Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1932 від 12.08.2021, Вінницького міського центу зайнятості № 02-18/2218 від 12.08.2021 та Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції ФСС України у Вінницькій області № 110 від 12.08.2021 вбачається, що ОСОБА_3 не перебував на обліку в ПФ, пенсію та інші виплати не отримував, як безробітний та ФОП зареєстрований не був. (а.с. 15-16)

В судовому засіданні встановлено, що позивач забирав тіло ОСОБА_3 з моргу, здійснив його поховання та влаштував поминальний обід.

Водночас, власне ставлення позивача до нині померлого ОСОБА_3 , придбання для нього продуктів харчування, ліків, одежі, а згодом і прийняття участі у похованні, не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі ст. 1264 ЦК України, дає право на спадщину.

Надані позивачем копії рахунку замовлення ритуальних товарів № 0447 від 11.08.2021, рахунку за поминальний обід від 11.08.2021, дозволу на видачу трупа від 10.08.2021, довідки про причину смерті від 10.08.2021, довідки № 807 та свідоцтва про поховання від 11.08.2021 - не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. (а.с. 12-14, 17-19)

Судом прийнято до уваги, що сам факт надання допомоги іншій особі, яка є одинокою особою, не є безумовним підтвердженням наявності факту проживання однією сім`єю та не свідчить про наявність підстав для застосування ст. 1264 ЦК України.

Вищевказане узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 369/9334/16-ц;від 27 травня 2021 у справі № 552/196/20.

Судом прийнято до уваги, що самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Надані адвокатом позивача разом із позовом судові рішення від 20.01.2022 і від 29.09.2022 не є доказом у даній справі в розумінні положень ч. 1 ст. 76 і ст. 77 ЦПК України, а також не звільняють позивача від доказування, оскільки обставини, встановлені у цих судових рішеннях не стосуються учасників даної справ (ч. 4 і ч. 5 ст. 82 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Суду не надано належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для встановлення існування обставин, які б свідчили про факт спільного проживання ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 з 2015 року до дня смерті останнього однією сім`єю, а також ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, взаємних прав та обов`язків тощо.

Таким чином, заслухавши пояснення сторін по справі та показання свідків, дослідивши письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, в даному випадку, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 з 2015 року до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 1 073, 60 гривень, що підтверджується квитаецією від 11.04.2023. (а.с. 6)

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Відповідно до наведеного вище та керуючись Конституцією України, ст.ст. 12, 15, 16, ч. 1 ст. 20, ст.ст. 1216-1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ст.ст. 1223, 1258, 1259, 1264, 1268-1270 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, ч. 1 ст. 90, ст.ст. 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_3 з 2015 року до дня смерті останнього та визнання ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 - відмовити.

Судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Вінницька міська рада: , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Рішення суду складено 29.09.2023.

Суддя: