КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/2398/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року м. Київ

Справа № 753/7772/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Сирбул О.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Друга Київська державна нотаріальна контора про зміну черговості у спадкуванні за законом та поділ спадкового майна,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Друга Київська державна нотаріальна контора, в якому просила суд:

- змінити черговість спадкування за законом ОСОБА_1 та визнати її такою, що має право на спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рівні другої черги спадкоємців за законом.

- визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на 1/2 частину спадкового майна, а саме: - житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 113,4 кв.м. (зі складовими частинами : теплиця, Е; літня кухня-гараж, Ж, ж, ж1; навіс, 3; навіс, К; споруди 1, 2, 4, 8, 1-ІІІ); - квартири АДРЕСА_2 загальною площею 88,60 кв.м.; - машиномісця № НОМЕР_1 площею 14,30 кв.м., розташованого в підземному паркінгу по АДРЕСА_3 ; - автомобіля Фольксваген Гольф, 2006 року випуску, легковий комбі, д.н.з. НОМЕР_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що вона протягом біля сорока років проживала разом з ОСОБА_5 , 1946 року народження, без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Похованням займалась та оплачувала позивач. Усі родичі як з боку позивачки, так і з боку чоловіка (спадкодавця) були присутні на похованні. Між усіма були дружні стосунки. Позивач звернулась до Другої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини. Другою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №325 за 2017 рік. Пізніше виявилося, що всупереч обіцянкам на спадкове майно претендують також брат померлого та його племінниця - відповідачі по справі. Вони відповідно звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори. У зв`язку з цим позивачка звернулась до суду з позовом про визнання факту спільного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на майно, набуте у шлюбі у частині.

Стосовно підстав для зміни черговості спадкування за законом позивач вказує на те, що спадкодавець - ОСОБА_5 хворів на урологічні, неврологічні та серцево-судинні захворювання. Останнє стало причиною його смерті. Протягом всього часу хвороби позивач зі спадкодавцем використовували спільні кошти на лікування, крім того вона забезпечувала йому належний догляд та допомогу, допомогу також надавали родичі позивача, які є лікарями. Допомога полягала у сприянні у госпіталізації, консультативній допомозі та особистій участі у догляді померлого під час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації після оперативних втручань. На даний час у позивача знаходяться особисті речі померлого, його документи, усе, що стосується його життя та пам`яті. Саме позивач, піклуючись про чоловіка, завжди виступала ініціатором виклику швидкої допомоги і викликала її кожного разу, коли йому ставало зле. Так само було і при трагічній смерті. Підтвердженням піклування позивача за померлим чоловіком також є те, що саме нею забезпечено належне поховання та здійснення всіх ритуальних заходів. Про наявність підстав для задоволення позову свідчить також і позиція відповідачів, оскільки вони не заперечують проти позову. Проте, на даний час іншого способу, як звернення до суду для розподілу спадщини не існує.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом в оскаржуваному рішенні не зазначено, з якої причини ним не взято до уваги докази, які містяться у матеріалах справи. Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року у справі № 753/22707/17 встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_5 проживали разом майже 40 років, позивач надавала спадкодавцеві нематеріальну підтримку найширшого спектру, разом з ним здійснювала підприємницьку діяльність; надавала йому догляд під час його хвороб (неодноразового оперативного лікування, внаслідок останнього спадкодавець помер).

Суд не врахував, що відповідач ОСОБА_4 визнала позов і не заперечувала проти цих доводів позову, про що повідомила суд своєю заявою. Відповідач ОСОБА_3 також не заперечував проти задоволення позову. Судом в оскаржуваному не знайшли відображення обставини, з яких суд не взяв до уваги ці докази і визнання позову відповідачами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день,час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України судом визнано за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи за відсутності представника Другої Київської державної нотаріальної контори.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 як спадкоємець четвертої черги просила суд змінити черговість спадкування та визнати за нею право на спадкування за законом разом із спадкоємцем другої черги після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставами для зміни черговості спадкування позивач вважає спільне проживання з померлим, поховання померлого, та догляд за ним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування, зокрема те, що померлий перебував тривалий час у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, а вона, саме в зв`язку з його безпорадним станом, протягом тривалого часу опікувалась ним, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу.

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, які за своєю сукупністю давали б висновки суду про те, що останній самостійно не міг забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала суду доказів в розумінні вимог процесуального закону, про те, що померлий за своїм станом здоров`я перебував у безпорадному стані, тобто він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою, а вона (позивач) протягом тривалого часу здійснювала опіку над ним, тобто надавала йому нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення; надання будь-якої іншої допомоги, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

Суд вважав, що самі по собі обставини похилого віку спадкодавця, наявність в нього вікових захворювань не можуть бути підставами для висновку про безпорадний стан померлого, а тому позивач не набула права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування і у задоволенні позову про зміну черговості одержання права на спадкування необхідно відмовити.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим на підставі актового запису № 463 ( а.с.5).

Похованням ОСОБА_6 займалась та оплачувала позивач, що підтверджується відповідними документами. Свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання ОСОБА_5 було видано на ім`я позивача.

З матеріалів спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 № 325/2017 встановлено, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього звертались: ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_3 (брат померлого) та ІНФОРМАЦІЯ_6 - ОСОБА_4 (племінниця померлого).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями другої черги (ст. 1262, ч. 2 ст. 1266 ЦК України).

Дана спадкова справа не закінчена, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, та будь-які заяви про відмову від спадщини від спадкоємців другої черги матеріали спадкової справи не містять.

Також у матеріалах спадкової справи наявне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2021 року, яке набуло законної сили, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 36 років - з 1981 року по 16.08.2017 року.

Зазначеним рішенням суду визнано майно, набуте за цей час, спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а саме: будинок АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу по АДРЕСА_3 , автомобіль Фольксваген Гольф, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину усього майна, набутого за час проживання з ОСОБА_5 , а саме: будинок АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце № НОМЕР_1 в підземному паркінгу по АДРЕСА_3 , автомобіль Фольксваген Гольф, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

За життя спадкодавцем ОСОБА_7 заповіт не складався, спадкування відбувається за законом.

Вказаним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2021 року було встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 протягом 36 років - з 1981 року по 16.08.2017 (так зазначено у рішенні), що фактично відносить ОСОБА_1 до спадкоємців четвертої черги за законом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері .

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом наведеної норми при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця у безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин. ( висновок у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 27 травня 2020 року у справі №755/8930/18, від 27 серпня 2020 року в справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18).

Отже, підставою для задоволення позову в частині зміни черговості спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів. ( висновок у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №331/6453/18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зміни черговості одержання права на спадкування, оскільки позивачем не доведено належними та достовірними доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на спадкування за другою чергою, зокрема здійснення матеріального забезпечення спадкодавця, надання іншої допомоги та перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що спадкодавець - ОСОБА_5 хворів на урологічні, неврологічні та серцево-судинні захворювання. Останнє стало причиною його смерті. Протягом всього часу хвороби позивач зі спадкодавцем використовували спільні кошти на лікування, вона забезпечувала йому належний догляд та допомогу, допомогу також надавали родичі позивача, які є лікарями.

Однак, ні до позовної заяви, ні в ході розгляду даної справи судом позивач не надала жодних медичних документів, як і будь-яких інших доказів, які б свідчили про наявність у спадкодавця захворювань, що спричиняли його безпорадний стан протягом тривалого часу.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не може бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України, без установлення сукупності усіх юридичних фактів, обумовлених даною нормою, зокрема щодо факту перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Позивач не надала доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. При цьому посилання позивача на перебування спадкодавця певний час у медичному закладі на стаціонарному лікуванні та необхідність лікування достовірно не свідчать про його безпорадний стан у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Посилання позивача на те, що допомога полягала у сприянні у госпіталізації, консультативній допомозі та особистій участі у догляді спадкодавця під час перебування на стаціонарному лікуванні та реабілітації після оперативних втручань, - не підтверджують того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

При цьому колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року у справі № 753/22707/17, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на частину майна, що перебувало у спільній сумісні власності, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за період спільного проживання з ОСОБА_5 вони збудували приватний будинок АДРЕСА_1 , який перебуває у стадії оформлення права власності, придбали квартиру АДРЕСА_2 , машиномісце у підземному паркінгу та автомобіль, 2006 року випуску. При будуванні та здійсненні ремонтних робіт у зазначеному нерухомому майні були позичені кошти у ОСОБА_8 та ТОВ «Новітні будови України». При цьому позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер раптово.

Заявляючи вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, будь-яких обставин щодо наявності у ОСОБА_5 тяжких захворювань, його перебування на стаціонарному лікуванні, перебування у стані, що потребував сторонньої допомоги, позивач не наводила та не посилалась на них.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вказаним судовим рішенням було встановлено, що позивач надавала спадкодавцеві нематеріальну підтримку найширшого спектру, разом з ним здійснювала підприємницьку діяльність, надавала йому догляд під час його хвороб (неодноразового оперативного лікування, внаслідок останнього спадкодавець помер), - не лише не спростовують висновків суду в оскаржуваному рішенні, а й суперечать змісту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року, яким зазначених обставин не встановлено.

Крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на ведення разом зі спадкодавцем підприємницької діяльності спростовують її доводи про перебування спадкодавця у безпорадному стані.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність однієї з п`яти необхідних обставин (тривале перебування спадкодавця через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво у безпорадному стані), визначених частиною 2 статті 1259 ЦК України, що дає право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі визнали позов, а тому суд першої інстанції повинен був ухвалити рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів також відхиляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено судом в оскаржуваному рішенні, 26.04.2021 від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява про визнання позову. У судовому засіданні 25.01.2022 відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом норм процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 не подавав заяв по суті справи або окремої письмової заяви про визнання позову, а тому процесуальних підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову у суду першої інстанції не було.

Посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_4 визнала позовні вимоги, колегія суддів також відхиляє, оскільки таке визнання суперечить вимогам ст. 1259 ЦК України, частина перша якої визначає, що черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині.

Таким чином, спадкоємці не позбавлені права та можливості укласти нотаріально посвідчений договір про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування.

Разом з тим, судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. При цьому умовою для задоволення такого позову закон ( ч. 2 ст. 1259 ЦК України) визначає ту обставину, що спадкоємець протягом тривалого часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.