Провадження № 22-ц/801/1539/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 рокуСправа № 127/16306/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державна установа «Одеський слідчий ізолятор», Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Горбатюка Валерія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року про передачу справи на розгляд іншого суду, постановлену у складі судді Іщук Т. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період його перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» працівниками установи не було забезпечено дотримання його прав та умов утримання, зокрема щодо права на телефонні розмови, на отримання дієтичного харчування та матеріально-побутового забезпечення, порушено законодавство щодо роздільного тримання засудженого, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., яку просив стягнути на його користь.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Ухвала суду мотивована тим, що місце, в якому особа відбуває покарання не є її зареєстрованим місцем проживання або перебування, а тому, враховуючи наявні в матеріалах позову відомості про зареєстроване місце проживання позивача та положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України, суд вважає, що альтернативна підсудність при зверненні з цією позовною заявою саме до Вінницького міського суду Вінницької області була помилково визначена позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2023 року адвокат Горбатюк В. В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до Вінницького міського суду Вінницької області.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 28 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 20 липня 2023 року без повідомлення сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1», де засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 відбуває покарання з 02 червня 2010 року, не є місцем його перебування.

Направлення справи за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 порушує його право на доступ до суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Із довідки державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» №5 від 01 травня 2023 року вбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , 1990 року народження, відбуває покарання з 02 червня 2010 року і по теперішній час.

Як видно із ксерокопії паспорта позивача, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ. Тобто підсудність це коло цивільних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного суду.

Територіальна підсудність це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються судами за встановленими Законом правилами підсудності, а їх порушення - є ознакою незаконності рішення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Позивач, звертаючись з даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, посилається на положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Положеннями ст. 5 вказаного Закону передбачено, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється, зокрема, оперативними підрозділами органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

За змістом ч. 1 ст. 41 КПК України оперативні підрозділи, зокрема, установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби моральну шкоду, завдану внаслідок тримання його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в умовах, що принижують його честь і гідність та у зв`язку із поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не було забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов, неодноразово порушено законодавство щодо роздільного тримання засудженого до довічного позбавлення волі, порушувалось право позивача на отримання дієтичного харчування та його матеріально-побутового забезпечення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд виснує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані із відшкодуванням шкоди, заподіяної йому незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача при здійсненні оперативно-розшукової діяльності.

Відтак, при виборі підсудності відсутні підстави керуватися положеннями ч. 4 с. 28 ЦПК України.

Оскільки ОСОБА_1 звертається в суд із позовом до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Державної казначейської служби України, які є юридичними особами, тому наявні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України, якою передбачено звернення до суду із позовом до юридичних осіб за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань:

ДУ «Одеський слідчий ізолятор» () вулиця Люстдорфська дорога, будинок 11, місто Одеса.

Державна казначейська служба України () вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, місто Київ.

За таких обставин, хоч суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непідсудність даної справи Вінницькому міському суду Вінницької області, проте помилково передав її на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню на підставі статті 379 ЦПК України, а справа направленню до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Горбатюка Валерія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року скасувати.

Справу № 127/16306/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді В. П. Рибчинський

С. К. Медвецький