Справа №303/5666/22
ряд. стат. звіту 29
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Мирошниченка Ю.М.

при секретарі Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова Ірина Василівна) про визнання правочину недійсним та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка просить визнати недійсним договір за яким ОСОБА_3 11 вересня 2017 року продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0414, на АДРЕСА_1 , а також припинити право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку з метою внесення відповідного запису до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Покликається на те, що рішенням Мукачівського міськрайсуду Закарпатської області від 4 березня 2019 року визнано недійсним пункт 18 додатку № 1 до рішення Мукачівської міської ради від 31 серпня 2017 року № 760 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» у частині затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0414, для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_4 до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідачки надійшла заява про заперечення проти позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа до майна померлої не заводилася, спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до органів нотаріату не зверталися. З огляду на це ухвалою суду від 23 листопада 2022 року у відкритті провадження в цивільній справі щодо ОСОБА_3 відмовлено (55-62).

Залучена позивачкою до участі у справі як третя особа, приватний нотаріус Овчиннікова І.В., котра посвідчувала оспорюваний договір, до суду не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 90 ЗК Української РСР на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Пунктом 5 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-XII «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» передбачено, що громадяни, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Відповідно до пункту 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 квітня 1976 року ОСОБА_5 купив належну ОСОБА_6 1/2 частку житлового будинку з належними до неї надвірними прибудовами на АДРЕСА_1 . Це ціле домоволодіння складається з двох одноповерхових житлових будинків, жилою площею 92 кв. м, розташованих на земельній ділянці, площею 0,1645 га.

Згідно з підпунктом б пункту 2 договору від 04 березня 1976 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у користуванні ОСОБА_6 знаходиться фруктовий сад.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 16 липня 1985 року ОСОБА_8 належить право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 липня 1985 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його дружина ОСОБА_8 .

Згідно з витягом з рішення Мукачівської міської ради від 31 серпня 2017 року № 760 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» Мукачівською міською радою затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок з метою передачі їх у власність громадян на землях міста Мукачево Закарпатської області та передано у власність земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд.

Відповідно до додатка 1 до цього рішення ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку на земельній ділянці, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0414, розташованої на АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 11 вересня 2017 року, укладеним між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0414, розташованої на АДРЕСА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2019 року визнано недійсним пункт 18 додатка 1 до рішення Мукачівської міської ради від 31 серпня 2017 року № 760 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:004:0414, для будівництва і обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01 червня 2020 року спадкоємцем майна ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її онука ОСОБА_10 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з частки садибного житлового будинку за АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до частин першої - третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до норм статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (стаття 658 ЦК України).

У випадку коли нерухоме майно вибуває з володіння власника (користувача) на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, скасованого у судовому порядку через його незаконність, воля територіальної громади, яку він представляє, вважається відсутньою.

Вказане корелюється з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 25 січня 2017 року (справа № 916/2131/15), від 23 листопада 2016 року (справа № 916/2144/15), від 2 листопада 2016 року (справа № 522/10652/15-ц), від 5 жовтня 2016 року (справа № 916/2129/15).

У справі, що розглядається, продавець в оспорюваному договорі набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, визнаного судом недійсним через його невідповідність вимогам закону.

Таким чином, зазначений договір є недійсним як такий, що суперечить вимогам цивільного законодавства внаслідок протиправного отримання продавцем предмета договору купівлі-продажу.

Щодо права позивачка на звернення до суду з цим позов суд зазначає, що за змістом частини третьої статті 215 ЦК України правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї зі сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи.

Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2020 року (справа № 910/12787/17) зазначив, що за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав.

Коло заінтересованих осіб, які мають право на позов щодо визнання правочину недійсним необмежене. На матеріально-правовий інтерес позивачки щодо земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного нею правочину, беззаперечно вказує рішення Мукачівського міськрайсуду від 04 березня 2019 року, яким задоволено її позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність продавця відповідної ділянки.

Обговорюючи питання щодо способу захисту цього права, суд бере до увагу правову позицію Верховного Суду, який у постанові від 15 травня 2019 року (справа № 462/5804/16-ц) зазначив, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект щодо відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Завжди необхідно враховувати, до яких наслідків призведе застосування того чи іншого способу захисту: чи призведе це до тієї кінцевої мети, яке прагне досягнути позивач, звертаючись до суду.

Суд не свідомий того, що за загальним правилом вказівка в частині третій статті 215 ЦК України на те, що правочин може бути визнаний судом недійсним не лише за позовом однієї зі сторін договору, а й за позовом заінтересованої особи, як правило, стосується тих випадків, коли заінтересована особа домагається відновлення порушеного договором її права, не вимагаючи повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а вимагаючи повернути сторони договору до первісного стану. Проте у справі, яка розглядається, земельна ділянка не вибула з фактичного володіння позивачки, а отже й підстави для її витребування з чужого незаконного володіння в порядку, передбаченому статтею 387 ЦК України, відсутні.

За усталеною судовою практикою, віндікаційний позов є ефективним способом захисту порушеного права, коли мова йде про необхідність оспорювання декількох попередніх правочинів. Водночас двостороння реституція, як наслідок визнання правочину недійсним, у цій справі неможлива через смерть продавця та відсутність його правонаступників.

Отож, немає жодних підстав стверджувати, що витребування майна з чужого незаконного володіння у цьому разі буде ефективнішим за визнання договору його незаконного відчуження недійсним. Разом з тим відсутні фактичні та правові підстави вважати, що витребування у відповідачки майна було б для неї менш обтяжливим.

Задоволення позову відновить становище, наявне до виникнення спору. Водночас відмова у задоволенні заявлених вимог, потребує нового звернення до суду, додаткових судових витрат, що суперечить принципу процесуальної економії. При цьому повторний розгляд виниклого спору матиме той самий правовий результат припинення права власності відповідачки на спірний об`єкт нерухомості.

Підстави припинення права власності передбачені статтею 346 ЦК України, згідно з якою воно припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.

Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Водночас за змістом норм частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Отже, наведена стаття встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2022 року (справа № 607/26208/19) наголосив, що ухвалення судом рішення про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Водночас суд зауважив, що самостійне застосування судом при ухваленні рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

На підставні викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76-83, 141, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:004:0414, площа 0,1 га), посвідчений 11.09.2017 року приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Овчинніковою І.В. і зареєстрований у реєстрі за № 439.

Припинити речове право ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:004:0414, площа 0,1 га), зареєстроване 11.09.2017 року приватним нотаріусом Овчинніковою Іриною Василівною, (реєстраційний номер об`єкта 104, номер запису права власності № 22267301, індексний номер 37010657).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий 12.09.2006 року Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області, місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Овчиннікова Ірина Василівна, місцезнаходження м. Мукачево, вул. Валенберга, буд.5.

Повний текст рішення складено 25.04.2023 року.

Суддя Юрій Мирошниченко