Справа № 750/8113/23
Провадження № 2/750/1195/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Новик В.С.,

за участю позивача, представника позивача ОСОБА_7.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житлом,

в с т а н о в и в:

05.06.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Чернігівської міської ради та просила визнати право на користування житлом, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначила, що в 1975 році сім`я діда ОСОБА_2 , у складі з чотирьох осіб (чоловік, дружина та двоє дітей) отримала для проживання трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 35,8 кв.м. Особовий рахунок на квартиру було відкрито на ОСОБА_2 . Зазначена квартира належить до державного житлового фонду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , помер. Його дочка (мати Позивача) ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син наймача, ОСОБА_4 (дядько Позивача) помер у ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином, у зазначеному житловому приміщенні залишилися проживати Позивач, її сестра, ОСОБА_5 та її малолітня дитина. Позивач та її сестра були зареєстровані і проживали у зазначеній квартирі у якості членів сім`ї наймача з моменту їх народження, а в 2015 році розділили особові рахунки на квартиру. Так, рішенням виконкому Деснянської районної у місті Чернігові ради № 139 від 10.08.2015 року «Про відкриття особових рахунків на житлову площу по КП «Деснянське» Чернігівської міської ради» було надано дозвіл на відкриття особових рахунків на: - ОСОБА_5 - на кв. АДРЕСА_1 ; - ОСОБА_1 - на кв. АДРЕСА_1 . Позивач з 18.08.2015 була зареєстрована на зазначеній житловій площі у якості наймача. 21.08.2015 року Позивачем було укладено договір № 4797 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради.

У серпні 2016 року Позивач вступила на навчання у Харківську державну академію культури (денна форма навчання). Позивач на період навчання знялася з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 25.08.2016 року і зареєструвала своє місце проживання в гуртожитку АДРЕСА_5 з 07.09.2016 року.

У Харківській державній академії культури Позивач навчалася до 31.01.2022 року. Знялася з реєстрації в гуртожитку АДРЕСА_5 , м Харків 27.01.2022 року. Позивач після завершення навчання повернулася на постійне місце проживання до своєї квартири у місті Чернігові, постійно мешкала на вказаній житловій площі, а також вказана квартира була і є її єдиним місцем проживання, де знаходяться її особисті речі, здійснює оплату за комунальні послуги за весь період, несла інші обов`язки, передбачені договором найму. Позивач зауважує, що по приїзду до міста Чернігів вона неодноразово намагалася здійснити реєстрацію місця свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проте за результатами її неодноразових звернень працівники ЦНАПу м. Чернігова не могли надати їй відповідь з приводу реєстрації у спірній квартирі з посиланням на необхідність отримання ними роз`яснень з цього приводу у відділі квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради. 14 грудня 2022 року Позивач звернулася до Центру адміністративних послуг м. Чернігова вже з письмовою заявою про реєстрацію місця проживання, за результатами розгляду якої Позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання з посиланням на пункт 3 статті 87 Постанови Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року. На письмове звернення Позивача Управління адміністративних послуг повідомило, що для проведення реєстрації мого місця проживання необхідно додатково надати документи, що підтверджують право проживання в житлі (лист № 01-11/1245 від 29.03.2023 року).

Позивач також звернулася із зверненням до Чернігівської міської ради, за результатом розгляду якого листом від 29.03.2023 року вих. № 2323/1- 10/2023/вих/К-2245-1-09 її було повідомлено, що вона була відсутня за місцем проживання понад шість місяців, а тому для вирішення питання рекомендовано звернутися до суду, в зв`язку з чим Позивач просить визнати за нею право на користування житлом, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив прийняти рішення в межах чинного законодавства та за наявними документами в справі, а також при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат залишити їх за стороною позивача.

У судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, при прийнятті рішення у справі покладається на розсуд суду та при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат залишити за стороною позивача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до державного житлового фонду.

У 1975 році сім`я діда Позивача, ОСОБА_2 , у складі з чотирьох осіб (чоловік, дружина та двоє дітей) отримала для проживання трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 35,8 кв.м. Особовий рахунок на квартиру було відкрито на ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , помер. Його дочка (мати Позивача) ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син наймача, ОСОБА_4 (дядько Позивача) помер у ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином, у зазначеному житловому приміщенні залишилися проживати Позивач, її сестра, ОСОБА_5 та її малолітня дитина.

Позивач зауважує, що вона та її сестра були зареєстровані і проживали у зазначеній квартирі у якості членів сім`ї наймача з моменту їх народження.

Рішенням виконкому Деснянської районної у місті Чернігові ради № 139 від 10.08.2015 року «Про відкриття особових рахунків на житлову площу по КП «Деснянське» Чернігівської міської ради» було надано дозвіл на відкриття особових рахунків на:

- ОСОБА_5 - на кв. АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_1 - на кв. АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеного рішення комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради Позивачу 18.08.2015 року було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 11,93 кв.м. та змінений договір найму вказаного житлового приміщення.

Позивач з 18.08.2015 була зареєстрована на зазначеній житловій площі у якості наймача, що підтверджується копією паспорта ( а.с. 16).

21.08.2015 року Позивачем було укладено договір № 4797 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій із комунальним підприємством «Деснянське» Чернігівської міської ради.

Позивач вступила на навчання у Харківську державну академію культури (денна форма навчання). Зарахування Позивача на 1 курс факультету музичного мистецтва ВНЗ підтверджується повідомлення № 6 від 09.08.2016 року.

Позивач на період навчання знялася з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 25.08.2016 року і зареєструвала своє місце проживання в гуртожитку АДРЕСА_5 з 07.09.2016 року.

У Харківській державній академії культури Позивач навчалася до 31.01.2022 року. Знялася з реєстрації в гуртожитку АДРЕСА_5 , м Харків 27.01.2022 року (а.с. 16 зв.).

Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 22.05.2023 року № 09-05/2068 робота Центру надання адміністративних послуг міста Чернігова була припинена з 24.02.2022 року. Відновлення надання адміністративних послуг з реєстрації місця проживання (перебування) ЦНАПом м. Чернігова відбулося з 26.09.2022 року.

Позивач на підтвердження свого звернення до Центру надання адміністративних послуг міста Чернігова з приводу реєстрації місця проживання надала суду талони попереднього електронного запису на 29.09.2022 року та 01.11.2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Частиною 1 і 2 статті 61 ЖК України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до вимог ст. 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися з жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Положеннями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: - чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, - чи приписані вони в даному жилому приміщенні, - чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, - чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, - чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

З наведеного вище вбачається, що оскільки ОСОБА_1 продовжувала проживати в квартирі після смерті наймача діда ОСОБА_2 , а потім своєї матері ОСОБА_3 , перевела особовий рахунок на своє ім`я в 2015 році та несе відповідні права і виконує обов`язки наймача житла, тому сам по собі факт зняття з реєстрації на період навчання з 25.08.2016 по 27.01.2022, не є підставою для припинення її прав на житло.

Одночасно ОСОБА_1 має право на вселення у житло за адресою: АДРЕСА_1 , тому остання і набула право користування жилим приміщенням, що підтверджується актом про проживання особи без реєстрації від 01.05.2023 року (а.с. 35), згідно якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Надані суду квитанції від 01.03.2023 року, 28.04.2023 року, 29.09.2022 року підтверджують здійснення ОСОБА_1 оплати комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 та відсутності заборгованості.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Жодних доказів проте, що ОСОБА_1 було зареєстровано в квартирі на інших умовах ніж в якості члена сім`ї наймача, зокрема в якості піднаймача або тимчасового мешканця також відповідачем не було надано.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що з позивачем проживає в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований дідусь позивача, сама позивач, її матір та сестра з малолітньою дитиною. Після смерті дідуся та матері, у зазначеному житловому приміщенні лишилися зареєстрованими позивач, її сестра ОСОБА_5 та малолітня дитина сестри. Відомо, що в 2016 році позивач вступила на навчання до Харківської державної академії культури. Умовою поселення у гуртожиток була реєстрація на цій житловій площі, в зв`язку з цим позивач була змушена на період навчання знятися з реєстрації за постійним місцем проживання. Після закінчення навчання позивач повернулася до місця свого проживання та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла не має.

Свідок ОСОБА_5 дала свідчення суду, що є рідною сестрою позивача. У 1975 році сім`я їхнього діда отримала трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира відноситься до державного житлового фонду. З моменту народження з позивачем мешкали та були зареєстровані у даній квартирі в якості членів сім`ї наймача. Коли залишились єдиними зареєстрованими особами то вирішили з сестрою розділити особовий рахунок на квартиру, який був відкритий на діда, на два рахунки. Позивач постійно та вчасно сплачує за комунальні послуги. У зв`язку з навчанням була вимушена змінити місце реєстрації. Після закінчення навчання на початку лютого 2022 року повернулася на постійне місце проживання до своєї квартири у м. Чернігові, де проживає і нині. З відділу квартирного обліку та приватизації житлового будинку Чернігівської міської ради було отримано інформацію, що позивач вважається такою, що втратила право користування житлом оскільки свого часу самостійно змінила місце проживання.

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає:

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Одночасно у рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2004 року у справі "Прокопович проти Росії", Суд дійшов висновку, що проживання заявниці в квартирі було тривалим та достатнім, щоб спірне помешкання вважати її житлом у сенсі ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конвенції втручання держави у право особи має законодавчо регламентуватися.

Враховуючи положення статі 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що оскільки незаконність проживання ОСОБА_1 , в квартирі АДРЕСА_1 не була визнана у встановленому судовому порядку, а зняття з реєстрації за вказаною адресою відбулася за поважних причин на період її навчання, тому слід визнати право користування ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 3-7, 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права користування житлом, задовольнити.

Визнати право користування ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 18.07.2023.

Суддя Л.В. Карапута