Провадження № 2-н/344/1837/23
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

20 вересня 2023 року місто Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

13 вересня 2023 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області заборгованості у розмірі 9000 гривень у формі інвестиційних монет України «Архістратиг Михаїл», відповідно до номіналу монетами 20 гривень із золота, що становить 450 штук карбованих монет, відповідно до умов договору оферти про надання консультативних та виховних послуг від 30 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_2 вказує, що між ним, Заявником, та Головним управлінням Національної поліції України в Івано-Франківській області, Боржником, було укладено договір оферти про надання консультативних та виховних послуг від 30 липня 2023 року.

Заявник вказує, що Заявником виконано зобов`язання за даним договором у повному обсязі, Боржником прийнято весь обсяг виконаних робіт, наданих послуг та поставленого товару, проте Боржник не розрахувався за виконані Заявником роботи, надані послуги та поставлений товар, а тому виникла заборгованість Боржника перед Заявником, тому просить стягнути з Боржника заборгованість за виконані роботи, надані послуги та поставлені товари Боржнику.

Ознайомившись з матеріалами заяви про видачу судового наказу, суддя виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина третя статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ є особливою формою цивільного судочинства, в межах якої сторони та суд позбавлені можливості додатково збирати докази, з`ясовувати додатково обставини правовідносин.

Відповідно до частини першої-другої статті 160 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Суд звертає увагу на те, що наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного судочинства, передбачений для розгляду справ, які не потребують повної та детальної процедури розгляду, спрямований на спрощений та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, який є судовим рішенням та одночасно виконавчим документом.

Особливістю провадження є те, що сторонами у наказному провадженні виступають не позивач і відповідач, а стягувач (кредитор) та боржник.

Спрощений порядок наказного провадження зумовлюється й такою особливістю, як обмежене коло вимог, щодо яких таке провадження припустиме.

Так, у частині першій статті 161 Цивільного процесуального кодексу України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Вони повинні бути документально підтвердженими та безспірними, тобто не може викликати сумнівів ні момент настання права вимоги, ні заявлена до стягнення сума грошових коштів. У наказному провадженні не може розглядатися спір про право.

Згідно частини першої статті 161 Цивільного процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявник як на підставу для видачі судового наказу посилається на пункт 7 частини першої статті 161 Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому суддя зазначає наступне.

Частинами першою-другою статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно статті 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Заявником до матеріалів заяви додано договір оферти про надання консультативних та виховних послуг від 30 липня 2023 року, накладна про відправку, опис вкладення в цінний лист та рекомендоване повідомлення, в якому зазначено про отримання даного договору адресатом Головним управлінням Національної поліції України в Івано-Франківській області.

З вказаного договору вбачається, що даний договір складений саме заявником, жодних даних про погодження умов даного договору іншою стороною договору немає.

Саме на підставі даного договору заявник просить стягнути з Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області заборгованість у розмірі 9000 гривень у формі інвестиційних монет України «Архістратиг Михаїл», відповідно до номіналу монетами 20 гривень із золота, що становить 450 штук карбованих монет.

Проте, як вбачається з договору оферти від 30 липня 2023 року, даний договір не підписаний Головним управлінням Національної поліції України в Івано-Франківській області, а саме особою, уповноваженою на це установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Посилання на пункт 1.13 договору оферти про надання консультативних та виховних послуг від 30 липня 2023 року, суд оцінює критично, оскільки заявник ОСОБА_2 з власної ініціативи склав цей договір і самостійно без погодження з іншою стороною визначив, що «цей договір не потребує його підписання та скріплення печатками Сторонами і при цьому договір має таку ж юридичну силу, як і підписаний Сторонами та завірений печатками Сторін договір».

За таких обставин, враховуючи те, що заявником не додано до матеріалів заяви про видачу судового наказу договір, укладений у письмовій формі відповідно до вимог чинного законодавства між ним та Головним управлінням Національної поліції України в Івано-Франківській області, тому суддя приходить до переконання, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу (частина друга статті 167 Цивільного процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 160-1656, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мелещенко Л.В.