Провадження № 2/712/2013/23
Справа № 712/5034/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 вересня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.
з участю адвоката - СТЕЦЯК В.М.
при секретарі - КАПЛЯ А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Виконавчий комітет Самбірської міської ради (орган опіки та піклування) (адреса: Львівська область, м. Самбір, пл.. Ринок 1) про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що 21 жовтня 2008 року, між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки сімейні відносини між сторонами не склалися, на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду від 30.06.2011 року шлюб був розірваний.
Згідно свідоцтва про зміну імені відповідач змінив своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », про що 20.02.2009 року в Книзі реєстрації зміни імені зроблено актовий запис №11.
Вказує, що ще до розірвання шлюбу з відповідачем подружжя тривалий час спільно вже не проживали та шлюбно - сімейних відносин не підтримували, спільного господарства не вели. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем за адресою АДРЕСА_1 та з моменту припинення з відповідачем шлюбно - сімейних відносин вона із сином місця проживання не змінювали. Достеменно знаючи про місце проживання дитини відповідач не відвідував сина по місцю проживання, не узгоджував із позивачем графіку побачень із сином, не цікавився матеріальним забезпеченням дитини та його здоров`ям, участі у його вихованні жодної не брав.
Фактично впродовж десяти років відповідач зовсім не бере участі у вихованні сина, не відвідує його у дома, не цікавиться його життям, навчанням, фізичним та духовним станом та не бере участі в його утриманні.
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_4 , аліменти в розмірі частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
07 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Борисенко Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 31217401 про стягнення з відповідача аліментів, на виконання вищезазначеного рішення суду.
Вважає, що така пасивна поведінка відповідача шкодить інтересам дитини, оскільки шкодить його самоусвідомленню як майбутнього чоловіка, здатності в майбутньому правильно сприймати свої обов`язки, на формування відповідальності та інших моральних цінностей.
Згідно висновку Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .
Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, просить позбавити його батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
Ухвалою від 02 червня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання.
28 липня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.
04 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 21 березня 2023 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2023 року ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Адвокат позивача Стецяк В.М. в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, однак заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Зі згоди адвоката позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши думку адвоката, свідка ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що 21 жовтня 2008 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки сімейні відносини між сторонами не склалися, на підставі рішення Самбірського міськрайонного суду від 30.06.2011 року шлюб між ними був розірваний.
Згідно свідоцтва про зміну імені відповідач змінив своє прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », про що 20.02.2009 року в Книзі реєстрації зміни імені зроблено актовий запис №11.
У позові позивач зазначає, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та з моменту припинення з відповідачем шлюбно - сімейних відносин вона із сином місця проживання не змінювали. Достеменно знаючи про місце проживання дитини відповідач не відвідував сина по місцю проживання, не узгоджував із позивачем графіку побачень із сином, не цікавився матеріальним забезпеченням дитини та його здоров`ям, участі у його вихованні жодної не брав.
Позивач посилається на те, що фактично впродовж десяти років відповідач зовсім не бере участі у вихованні сина, не відвідує його у дома, не цікавиться його життям, навчанням, фізичним та духовним станом та не бере участі в його утриманні.
Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28.12.2011 року було вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина, ОСОБА_4 , аліменти в розмірі частини від одержуваних ним доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
07 лютого 2012 року старшим державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Борисенко Л.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження 31217401 про стягнення з відповідача аліментів, на виконання вищезазначеного рішення суду.
Згідно висновку Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 комісія з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Самбірської міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .
Позивач посилається в позові на ту обставину, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, нею не займається, не виховує, не створює нормальні умови для її утримання, не цікавиться її життям та здоров`ям, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд приходить до наступного.
Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).
При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). У вказаній справі Європейський Суд з прав людини наголошено, що визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Таким чином, системний аналіз положень національного законодавства та міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому законом порядку, дають підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.
Крім того, позбавлення батьківських прав є, насамперед, способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання має бути виявлений позитивний результат в долі дитини (дітей), який має настати після позбавлення батьків їх прав. Непередбачуваність позитивного результату у конкретній ситуації позбавляє змісту застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.
Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини).
Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
У поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не погоджується позовними та заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо свого неповнолітнього сина. Вказує, що позивачем не надано до суджу належних та допустимих доказів умисного невиконання ним своїх батьків обов`язків, а факти викладені у позовні заяві не відповідають дійсності. Зазначає, що він всіляко підтримує зв`язки з сином, надає матеріальну допомогу на забезпечення та утримання сина. На даний час він продовжує сплачувати аліменти, для спілкування з сином придбав йому мобільний телефон, а згодом смартфон. При цьому, аби позбавити його спілкування з сином, позивач постійно змінює номер телефону, на телефонні дзвінки не відповідає, забороняє сину спілкуватися з ним. На час звернення до суду з позовом заборгованість по аліментах відсутня. Висновок Виконавчого комітету Самбірської міської ради щодо доцільності позбавлення його батьківських прав складений виключно зі слів позивачки та документальної не підтверджений. Тому підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні.
Допитана в судовому засіданні свідок - мати позивача ОСОБА_10 дала покази, що після розірвання шлюбу позивачка разом з сином проживають разом з нею, окремо від колишнього чоловіка, який не приймає будь-якої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні свого сина. Усім необхідним для його належного проживання та розвитку забезпечує матір дитини.
Відповідно до характеристики шкільного навчального закладу Середньої загально-освітньої школи № 4 І-ІІІ ступенів м. Самбора ОСОБА_4 систематично відвідує школу, завжди охайний, акуратно обтягнений. Забезпечений шкільним приладдям, підручниками. Учень дисциплінований, ввічливий, з повагою ставиться до учителів та дорослих. Батьківські збори відвідує мати та бабуся, батько на збори не з`являється, з учителями та класним керівником не спілкується.
У висновку Виконавчого комітету Самбірської міської ради від 16.03.2021 року №В-2515/2-17 зазначено, що Службою у справах дітей спільно з працівниками відділу молоді та спорту проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Розглянувши акт обстеження встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 у квартирі житловою площею 40 кв.м., з усіма комунальними зручностями. В квартирі зареєстровано 3 особи: ОСОБА_11 , 1956 року народження, ОСОБА_1 , 1985 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження. У квартирі чисто. Для ОСОБА_4 створені необхідні умови для повноцінного розвитку, навчання і відпочинку. Дитина забезпечена усім необхідним одягом відповідно до віку та сезону. Матеріально-побутова умови проживання сім`ї добрі. У висновку, зокрема, також вказано, що зі слів матері ОСОБА_12 жодного разу не відвідував дитину, не цікавився життям та здоров`ям сина. Жодної підтримки чи допомоги, зокрема, матеріальної від батька ОСОБА_4 не отримував. Дитина перебуває на повному тримання своєї матері.
Проаналізувавши надані позивачкою докази, суд виходить з того, що позивачем не доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Покази свідка та довідка про існування заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини та посилання позивачки про те, що відповідач не піклується про сина, участі у його вихованні не бере, не цікавиться його життям, на думку суду, не підтверджує з достовірністю та достатністю факт свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню сина, оскільки причин, у зв`язку з якими виникла заборгованість, судом не встановлені, як і те, що відсутність зв`язку з відповідачем обумовлена причинами, які виключно залежать від його волі. При цьому, відповідач стверджує, що аліменти сплачує та заборгованості по аліментах на момент подачі позову не мав.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 та вважає, що позов не підлягає до задоволення. Постановляючи таким чином рішення, суд виходить також з того, що цього вимагають передусім інтереси дитини, оскільки інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.
Водночас, на думку суду, відповідача ОСОБА_2 необхідно попередити про необхідність змінити ставлення до свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , а саме необхідність брати участь у його вихованні та утримуванні і що наслідком його пасивного відношення до фізичного та морального розвитку дитини може бути позбавлення його батьківських прав.
Позивач не позбавлена в майбутньому права на звернення до суду з аналогічним позовом у разі небажання відповідача після постановлення даного рішення змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.
Згідно із вимог статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 164, 166 СК України, суд -
ОСОБА_1 у задоволенні позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2023 року.