Справа № 357/7615/23
Провадження № 2/357/2280/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючої судді Бондаренко О.В., при секретарі Кононюку П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

08.06.2023 представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, звернувся до суду з позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 23.06.2023, мотивуючи тим, що з 16 липня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи із середини 2022 року між сторонами почали виникати конфлікти та суперечки, через які їх спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач припинив спільне проживання із позивачкою та дитиною, виїхав проживати за іншою адресою, спільного господарства вони не ведуть, відповідач жодним чином сім`ю не утримує. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, шлюбні стосунки між ними припинені. Оскільки шлюб носить формальний характер, а примирення між сторонами неможливо, просив у судовому порядку шлюб, зареєстрований 16.07.2015 у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №862, розірвати та після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « ОСОБА_5 ». Також, просив стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з відповідною індексацією в разі законодавчого підняття рівня прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини та визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання чи реєстрації його матері ОСОБА_3 , судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи тим, що відповідач матеріально дитину не забезпечує, не приділяє жодної уваги вихованню та розвитку дитини, не цікавиться та не переймається його особистим життям, не приймає участі у житті сина, як батько та чоловіча складова життя дитини, що негативно впливає на світогляд дитини. Оскільки відповідач фактично самоусунувся від виховання та обговорення подальшої долі дитини, не цікавиться життям дитини та на відвідує сина, позивач вважає, що він не буде заперечувати щодо місця проживання сина разом із матір`ю. Наразі син зареєстрований разом із позивачкою за однією адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на повному догляді та утриманні позивачки. Відповідач офіційно працевлаштований та отримує щомісячну заробітну плату, проте матеріально не допомагає та проживає окремо. Оскільки відповідач самоусунувся від несення будь яких істотних витрат на утримання дитини, а відповідно до законодавства батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дитини, позивач просила стягнути у судовому порядку аліменти на дитину.

26.06.2023 судом, відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, отримано відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру.

26.06.2023 судом постановлено ухвалу, про залишення позовної заяви без руху, якою встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.07.2023 представник позивача, адвокат Зайцев В.С., подав до суду клопотання про прийняття уточненого позову до розгляду та позовну заяву у новій редакції, в якій просив шлюб, зареєстрований 16.07.2015 у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №862, розірвати, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини.

11.07.2023 судом постановлено ухвалу, якою позовну заяву, про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

31.07.2023 судом отримано відзив відповідача - ОСОБА_2 , в якому він не заперечує щодо розірвання шлюбу та визнає дану позовну вимогу, у зв`язку з чим судові витрати мають бути зменшені пропорційно, а в частині вимог щодо стягнення аліментів він заперечує, мотивуючи тим, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обставин щодо проживання дитини разом із нею, він дитину утримує, шляхом перерахування коштів на рахунок позивачки, який вона сама йому надала. Позивачка немає ніякого доходу і проживає за його рахунок, а тому і дитина і вона перебувають на його утриманні. Йому відомо, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає разом із матір`ю, а живе з повнолітнім сином позивачки ОСОБА_6 . Між ним та позивачкою немає погодження щодо місця проживання дитини та він має бажання встановити місце проживання дитини із батьком. Вважає, що спір щодо стягнення аліментів поданий передчасно, адже позивачка отримує від нього кошти на дитину та не зверталася до нього з приводу надання недостатнього утримання. Також, він заперечує щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки у нього виникає питання щодо кваліфікації адвоката, який витратив 1 годину часу для укладення договору, збирав доказову базу 2 години, враховуючи, що вказаний спір не відноситься до категорії складних, не потребує додаткового навантаження у справі, тому вартість наданих послуг становить 100,00 грн за одну годину, і ніяким чином не може складати 1400,00 грн, отже 2 години складає 200,00 грн. Тому, просив зменшити розмір витрат на адвоката пропорційно затраченому часу 1 год 100,00 грн.

04.08.2023 судом постановлено ухвалу, про роз`єднання позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, виділення позовної вимоги, про стягнення аліментів, у самостійне провадження, та відкладення судового засідання.

Позивачка - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник позивачки, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, у судовому засіданні обставини викладені у позові підтримав, просив шлюб між сторонами розірвати, враховуючи визнання відповідачем позову просив стягнути з нього на користь позивачки судові витрати, а саме: судовий збір 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу 1000,00 грн.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні обставини викладені у відзиві підтримав у повному обсязі та зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує і визнає відповідні вимоги позивачки. Однак, причиною розірвання шлюбу є те, що 01.03.2022 позивачка виїхала разом із сином за кордон в Німеччину і по даний час вони там знаходяться. Засобами зв`язку позивачка повідомила йому, що знайшла іншого чоловіка і бажає залишитися проживати в Німеччині.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , уклали шлюб 16 липня 2015 року у відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №862, та від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований разом із матір`ю та проживає разом із нею. Сторони протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, втратили взаєморозуміння та почуття любові один до одного, сім`я розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам, що підтверджено матеріалами справи (а.с.6,7,9,10,25-26,75) та визнається сторонами.

Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони мають стійке волевиявлення щодо розірвання шлюбу, а примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Представник позивачки у позові вказав клопотання, про залишення позивачці прізвища « ОСОБА_5 » після розірвання шлюбу, тому, враховуючи ст. 113 СК України, дане клопотання підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України, в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову.

Позивачка сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (а.с.1), таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 536,80 грн. та підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 536,80 грн.

Щодо судових витрат позивачки на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Представник позивача, адвокат Зайцев Всеволод Сергійович, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування надав: копію договору про надання правової допомоги № 3/06/2023 від 06.06.2023, акт № 1 «приймання передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги № 3/06/2023 від 06.06.2023, яким визначено загальну вартість послуг адвоката щодо справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 2000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг адвокатом за договором № 3/06/2023 від 06.06.2023, копію квитанції про сплату послуг за договором № 3/06/2023 від 06.06.2023 на суму 2000, грн., ордер на надання правничої допомоги від 07.06.2023 та копію посвідчення адвоката, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14-19).

Встановлено, що в договорі про надання правничої допомоги № 3/06/2023 від 06.06.2023 його сторони визначили розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги у вказаній справі, а також умови та порядок розрахунків клієнта з адвокатом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Так, відповідач заявив, про необґрунтованість витрат на правову допомогу, а саме: вказав на їх не співмірність із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Також, суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17 та від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, згідно з якою від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Таким чином, враховуючи співмірність витрат зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат та розумності їх розміру, приймаючи до уваги конкретні обставини справи та визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.

Керуючись ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114 СК України, ст. 12, 76 82, 141, 142, 183, 206, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 липня 2015 року відділі ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 862, розірвати.

Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_5 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн., всього 1036,80 грн. (одна тисяча тридцять шість гривень 80 копійок).

Повернути ОСОБА_3 50 % судового збору сплаченого при поданні позову у розмірі 536,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.09.2023.

Суддя О. В. Бондаренко