Справа № 761/181/14-ц
Провадження № 6/761/965/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року по цивільній справі №761/181/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

25.08.2023 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла зазначена заява, в якій заявник просить замінити сторону стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року по цивільній справі №761/181/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що 07.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0/1 від 01.11.2006 року. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року в частині стягнення заборгованості по кредиту з поручителя ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 .

Як зазначає заявник, 25.05.2023 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено Договір факторингу №25/05/2023 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0/1 від 01.11.2006 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

А тому, оскільки до заявника перейшло право вимоги, у відповідності до положень ст. 442 ЦПК України має бути замінено сторону виконавчого провадження.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, до суду пояснення чи заперечення на заяву не надійшли, заявник просив розглядати заяву за його відсутності.

Тому суд вважає за можливе, відповідно до положень ЦПК України, розглядати справу без участі осіб, що не з`явились в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи та заяви, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0/1 від 01.11.2006 року. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року в частині стягнення заборгованості по кредиту з поручителя ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 .

Рішення набрало законної сили, однак матеріали справи не містять доказів того, що для виконання вказаного рішення видавались виконавчі листи.

25.05.2023 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено Договір факторингу №25/05/2023 відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0/1 від 01.11.2006 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрфінстандарт».

Так, відповідно до п. 2.1. Договору факторингу №25/05/2023 від 25.05.2023 року, за цим Договором Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1 вказаного договору, право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору та право вимагати від Боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених Прав Вимоги у Фактора виникає з моменту підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги (Додаток 2 до цього Договору).

Статтями 129, 129-1 Конституції України визначено, що обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України у своїй постанові від 20.11.2013 року у справі №6-122цс13 висловив правову позицію, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

У постановах від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128 Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача) неможлива, якщо заява про правонаступництво подана після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом.

Судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі 761/181/14-ц ухвалено 07.10.2014 року, при цьому рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2014 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року в частині вимог до ОСОБА_2 та останнє набрало законної сили 20.11.2014 року.

За приписами чинного на час виникнення спірних правовідносин Закону України «Про виконавче провадження» станом на 20.11.2014 року виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом одного року. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.

Жодних доказів, що виконавчий лист щодо ОСОБА_1 був пред`явлений до виконання не надано.

Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13, від 30.07.2019 у справі № 5/128, від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Отже, подання заяви про заміну стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Здійснення заміни сторони у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження можливо лише, якщо строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплив, крім випадків одночасного звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17; від 25.06.2019 у справі № 910/10031/13; від 21.08.2020 у справі № 905/2084/14-908/4066/14; від 24.05.2021 у справі № 911/4460/21; від 30.07.2019 у справі № 5/128).

На підставі викладеного, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року по цивільній справі №761/181/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 442 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.10.2014 року по цивільній справі №761/181/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя: Н.Г. Притула