БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2117/22
Провадження № 2/497/81/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Висоцького С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтової С.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду і просить постановити рішення, яким:

- визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, тобто з нею, ОСОБА_1 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні дітей з їх батьком, тобто відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щотижня з 09:00 години до 19:00 години суботи, а під час літніх канікул з наданням можливості виїзду з міста дітей разом з батьком для оздоровлення та відпочинку не більше ніж строку канікул;

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2015 року, в якому народилися діти. Родиною вони проживали у будинку відповідача до травня 2022 року, після чого стали проживати окремо. У сторін виник спір щодо участі у вихованні спільних дітей, з цього приводу позивач звернулася до суду.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовчий розгляд.

05 грудня 2022 року третьою стороною, органом опіки та піклування Криничненської сільської ради надано Висновок від 28.11.2022 року №3 в якому пропонують визначити спосіб участі батька, ОСОБА_2 , брати участь у вихованні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до графіку спілкування: за місцем проживання батька без присутності матері кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день(середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків; щорічно під час канікул по декілька днів взимку та влітку за бажанням дітей та домовленістю батьків, а також рекомендувати батькові не порушувати режим зустрічей, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти увагу і турботу виховуванню малолітніх дітей, рекомендувати матері поважати батьківські права ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми.

13.01.2023 року відповідач надав суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що не заперечує, щоб діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали з матір`ю за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Також відповідач вказав, що бажає спілкуватись з дітьми та просить встановити режим зустрічей з дітьми не менше двох днів щотижня з можливістю ночувати, без присутності матері, а також під час літніх та зимових канікул не менше строку канікул.

Також 13.01.2023 року позивач надала заперечення на пояснення відповідача, яким зазначила, що підтримує свої позовні вимоги й заперечує проти запропонованого відповідачем графіку, оскільки не впевнена у безпеці дітей вночі, а також вважає що ночівлі в іншому будинку можуть шкодити навчальному процесу дітей.

Ухвалою суду від 02.02.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду.

10.04.2023 року позивач надала суду заяву, якою просить встановити наступний графік спілкування дітей за місцем проживання батька без присутності матері:кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день (середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків, з 9.00 до 19.00 години, не перешкоджаючи навчальному процесу; під час літніх шкільних канікул з наданням можливості ночівлі та виїзду з місця проживання дітей разом з батьком для оздоровлення та відпочинку не більш ніж строку канікул. Також просить розгляну справу без її участі.

10.04.2023 року відповідач надав суду заяву, якою просить встановити наступний графік спілкування дітей за місцем проживання батька без присутності матері:кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день (середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків, з 9.00 до 19.00 години, не перешкоджаючи навчальному процесу; під час літніх шкільних канікул з наданням можливості ночівлі та виїзду з місця проживання дітей разом з батьком для оздоровлення та відпочинку не більш ніж строку канікул. Також просить розгляну справу без його участі.

Оскільки сторонами по справі було подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі на підставі наявних документів в матеріалах справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до Конституції України та Сімейного Кодексу України, держава бере на себе обов`язок щодо охорони сім`ї, дитинства, материнства та батьківства, а також створення умов для зміцнення сім`ї.

При вирішенні сімейних спорів судді керуються загальними вимогами цивільного процесу, із застосуванням матеріально-правової норми, яка регулює відповідний вид суспільних відносин в залежності від досліджених в судовому засіданні обставин справи, а саме:

- Сімейним Кодексом України,

- Законом України «Про охорону дитинства»,

- Декларацією прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року,

- Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р.

- Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (дата підписання 19.10.1996 року, дата ратифікації Україною 14.09.2006 року, дата набрання чинності для України 01.02.2008 року).

Також суд враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного суду України, які є обов`язковими згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовий запис № 226 (а.с.8).

Від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9), та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Позивачка ОСОБА_1 разом з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку дідуся позивачки (а.с.11). Вона офіційно працевлаштована і має постійних дохід у вигляді заробітної плати, працює в ФОП ОСОБА_6 на посаді медсестри з 01.08.2022 року (а.с.13).

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1, 2, 3 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як вбачається з письмових заяв відповідача ОСОБА_2 , він не заперечує щоб діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали з матір`ю за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивачем не надано суду будь-якої інформації та доказів того, що Відповідач не визнає місцем проживання малолітніх дітей місце проживання матері, намагається якимось чином домогтися зміни цього місця чи заперечувати вказане, або зазначене відбувалось раніше.

Відтак, суд приходить до висновку, що батьки наразі дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти, й раніше такого спору не було, тобто у батьків відсутній спір про місце проживання дітей.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовані спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Такі правові висновки викладені у Постанові ОП КЦС ВС у справі № 638/3792/20 від 20.09.2021 року.

Відтак, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, тобто з нею, ОСОБА_1 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 слід закрити провадження в зв`язку з відсутністю предмету спору.

На підставі висновку органу опіки та піклування Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 28.11.2022 року за № 3, було встановлено порядок участі батька, ОСОБА_2 у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 листопада 2022 року № 3, яким пропонують визначити такий спосіб участі батька брати участь у вихованні дітей, відповідно до графіку спілкування, за місцем проживання батька без присутності матері:

- кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день (середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків, з 9.00 до 19.00 години, не перешкожаючи навчальному процесу;

- щорічно під час канікул: по декілька днів взимку та влітку за бажанням дітей та домовленістю батьків. Крім того, було рекомендовано батькові, ОСОБА_2 , не порушувати режим зустрічей, виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти увагу і турботу вихованню малолітніх дітей. Матері, ОСОБА_1 , рекомендовано поважати батьківські права ОСОБА_2 , не чинити перешкод у спілкуванні батька з дітьми (а.с.48).

10 квітня 2023 року позивач та відповідач звернулись до суду з заявами про встановлення наступного графіку спілкування дітей за місцем проживання батька без присутності матері:кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день (середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків, з 9.00 до 19.00 години, не перешкоджаючи навчальному процесу; під час літніх шкільних канікул з наданням можливості ночівлі та виїзду з місця проживання дітей разом з батьком для оздоровлення та відпочинку не більш ніж строку канікул.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Щодо, рекомендації органу опіки та піклування, суд зазначає, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а судом належно його оцінено в сукупності з іншими доказами.

Судовим розглядом встановлено, що обоє з батьків характеризуються позитивно, є здоровими, добропорядними людьми, практично перебувають в рівних умовах.

Позивачка має постійне місце роботи, та фіксований щомісячний дохід. Має місце проживання, де створені гарні умови і для проживання дітей.

Відповідач має будинок, де проживає, постійне місце роботи.

Відтак, враховуючи в першу чергу інтереси дітей, суд вважає запропонований та погоджений сторонами способ участі батька у вихованні дітей таким, що відповідає як інтересам дітей, так й батьків, не суперечить вимогам законодаства України. Також запропонований сторонами способ участі батька у вихованні дітей вцілому відповідає Висновоку від 28.11.2022 року №3, наданому органом опіки та піклування Криничненської сільської ради.

У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням обставин справи та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог та визначення способу участі батька у вихованні дітей, відповідно до графіку спілкування, за місцем проживання батька без присутності матері, який погоджено сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 160, 161 СК України, ст.ст.4, 10, 13, 76-83, 95, 206, 211, 247, 255, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька, ОСОБА_2 , у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до графіку спілкування, за місцем проживання батька без присутності матері:

- кожного тижня - 1 будній та 1 вихідний день (середа, субота) або інший будній та вихідний дні - за домовленістю батьків, з 9.00 до 19.00 години, не перешкоджаючи навчальному процесу;

- під час літніх шкільних канікул з наданням можливості ночівлі та виїзду з місця проживання дітей разом з батьком для оздоровлення та відпочинку не більш ніж строку канікул.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, тобто з нею, ОСОБА_1 за її місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , - закрити провадження.

В задоволенні іншої частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.О.Висоцький