ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м.Суми

Справа №589/4503/22

Номер провадження 22-ц/816/1064/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 року в складі судді Сидорчука О.М., ухваленого в м. Шостка, -

в с т а н о в и в :

01 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно пожиттєво з часу звернення до суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29 листопада 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Їй безтерміново пожиттєво встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання, працювати вона не може, оскільки періодично лікується у медичних закладах, а розмір пенсії складає 2100 грн на місяць, що не забезпечує її потреби та витрати на лікування. Оскільки інших видів доходу позивачка не має, а відповідач відмовляється добровільно надавати кошти, однак, є працездатним, іншим особам аліменти не сплачує, тому просить позов задовольнити.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/5 частини його доходів щомісячно починаючи з 01 грудня 2022 року та без обмеження строку (пожиттєво).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 992,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що право на аліменти має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Водночас, розмір пенсії позивачки на 417 грн перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, у 2022 році вона проживала у Німеччині та отримала щомісячну допомогу на загальну суму 90000 грн. Крім того, позивачкою не доведено постійну щомісячну потребу у лікуванні та відповідні витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що має третю групу інвалідності за онкологією, несе витрати на лікування та обстеження. Відповідач є працездатним, не має захворювань, не має утриманців, має автомобіль та мопед, а також працює у м. Києві і виконує приватні замовлення по ремонту. З жовтня 2022 року заявниця проживає в Україні, а тому отриманий та витрачений дохід у Німеччині на реабілітацію та проживання не може братись до уваги.

У відповіді на відзив ОСОБА_2 вказує, що 06 червня 2023 року позивачка продала будинок та земельну ділянку за 21000 доларів США (778500 грн) та придбала собі квартиру у м. Шостка, має у власності автомобіль Fiat Tempra 1.8, а мопед заявник продав ще у 2013 році. 07 березня 2023 року позивачка отримала дохід у сумі 40000 грн. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 29 листопада 1996 року по 21 квітня 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 55).

Довідкою № 945792 від 10 грудня 2018 року підтверджується, що ОСОБА_1 безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання. За фахом працювати може з обмеженнями: протипоказані виражені психоемоційні навантаження. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності нагляд і лікування у онколога гінеколога, терапевта, невропатолога (а.с. 8).

ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності 3 групи за загальним захворюванням (а.с. 6), з квітня по жовтень 2022 року розмір пенсії склав 2100 грн на місяць (а.с. 9).

З 08 серпня 2017 року ОСОБА_1 офіційно не працевлаштована (а.с. 40-42), проте доказів її перебування на обліку в центрі зайнятості матеріали справи не містять.

Також матеріали справи містять витрати ОСОБА_1 на оплату комунальних витрат за 2022 рік (а.с. 56-65).

З 12 грудня 2020 року ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований (а.с. 79-80), доказів його перебування на обліку в центрі зайнятості матеріали справи не містять.

З 18 березня 2015 року ОСОБА_1 є власницею автомобіля Fiat Tempra 1.8, 1993 року випуску, право користування яким має ОСОБА_2

06 червня 2023 року ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену згоду на продаж своєю колишньою дружиною ОСОБА_1 набутого під час шлюбу житлового будинку та земельної ділянки (присадибної ділянки) у АДРЕСА_1 .

07 березня 2023 року на картку № НОМЕР_1 здійснено переказ 40000 грн від Шосткинського міського терцентру.

Також місцевим судом з пояснень відповідача встановлено, що він має неофіційний заробіток у сфері будівельно-ремонтних робіт.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наведеної правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 759/6629/19, та дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши аліменти у розмірі 1/5 частини доходів відповідача.

Власних мотивів такого рішення, крім викладення мотивів рішення суду касаційної інстанції, місцевий суд не навів.

Колегія суддів апеляційного суду з рішенням місцевого суду погодитись не може з наступних підстав.

На час вирішення спору шлюб між сторонами не був розірваний, а тому колегія суддів апеляційного суду переглядає судове рішення з огляду на зміст ст. 75 СК України (право одного з подружжя на утримання).

Відповідно до частин 1-3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.

Чинне законодавство у ч. 2 ст. 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію нужденності із розміром прожиткового мінімуму, яка неодноразово критикувалась в доктрині сімейного права з огляду на саме визначення прожиткового мінімуму, наведене у ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року. Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати.

Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

В розумінні положень ч. 4 ст. 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання) така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

З цієї точки зору факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Таким чином, зміст ч. 4 ст. 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка посилалась на те, що вона є інвалідом третьої групи через захворювання на онкологію, через що несе витрати на лікування та на обстеження. Матеріалами справи підтверджується захворювання заявниці та проходження нею лікування, у тому числі за межами країни. Свій майновий стан позивачка обґрунтовує єдиним джерелом доходу пенсією по інвалідності.

Водночас, заявницею не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат на лікування та обстеження ,а тому суд позбавлений можливості зробити висновок, що вартість лікування позивачки перебільшує розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, та фактичного розміру пенсії, який вона отримує. Тобто суд не може зробити висновок, що витрати, які позивачка мусить нести на лікування та обстеження стану свого здоров`я, призводять до порушення права заявниці на достатній життєвий рівень для себе, гарантований ст. 48 Конституції України, що позивачка вимушена робити вибір між можливими наслідками через відсутність відповідного лікування та достатнім харчуванням, достойним існуванням.

До того ж, матеріали справи містять докази отримання ОСОБА_1 інших доходів, крім пенсії по інвалідності, докази продажу та придбання нерухомого майна, докази належності транспортного засобу, тобто докази, які спростовують доводи заявниці про єдине джерело доходу у виді пенсії по інвалідності. Крім того відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_1 може працювати за фахом, але з обмеженнями: протипоказані виражені психо-емоційні навантаження.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що за відсутності доказів вартості щомісячних витрат на лікування, обстеження стану здоров`я суд позбавлений можливості зробити висновок про право позивачки на утримання її відповідачем у виді стягнення аліментів. Суд має отримати, дослідити і співставити докази витрат та доходів заявниці задля можливості зробити висновок, що сума у твердій частці чи частці від доходу відповідача забезпечить право заявниці на гідне існування.

Надані позивачкою докази понесених нею комунальних витрат на утримання житла у 2022 році, з огляду на предмет спору та предмет доказування у даній справі, суд до уваги не бере.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги у зв`язку з її непрацездатністю та про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання, а тому на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідачу за рахунок держави слід компенсувати 1488,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 376, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно пожиттєво з часу звернення до суду відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 1488 грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

В. Ю. Рунов