18.09.2023 Справа № 756/7194/23
Номер справи 756/7194/23
Номер провадження 2-о/756/373/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.

секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.

за участю представника заявника - Ковальчука І.В.

свідка - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку окремого провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Посольство України в Державі Ізраїль, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_4 через свого представника адвоката Ковальчука І.В. звернулася до суду касаційної інстанції з клопотанням про визначення підсудності заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. В заяві ОСОБА_4 просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на території України (в м. Києві) станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документована паспортом зразка СРСР для виїзду за кордон 41 № НОМЕР_1 , виданим 03 вересня 1991 року УМВ1084 (місто Київ), з позначкою про приналежність Україні. До виїзду на постійне проживання за кордон, постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1 . На постійне проживання до держави Ізраїль виїхала 13 листопада 1991 року.

На даний час заявниця зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказує, що дозвіл на виїзд на постійне проживання до Держави Ізраїль було оформлено заявниці 28 листопада 1990 року, проте остання продовжувала постійно проживати у місті Києві до 13 листопада 1991 року, тобто до дати фактичного виїзду з України на постійне проживання до зазначеної країни. 05 серпня 1996 року ОСОБА_3 була прийнята на консульський облік у Консульському відділ Посольства України в Державі Ізраїль та в її паспорті для виїзду за кордон зразка СРСР 41 № НОМЕР_1 поставлено позначку про приналежність Україні.

У зв`язку з фактичним постійним місцем проживання на території України на момент проголошення Незалежності України 24 серпня 1991 року, на підставі пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» заявниця вважає себе такою, що набула громадянство України та є громадянкою України з 24 серпня 1991 року.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даною заявою.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 року визначено підсудність справи за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, для розгляду Оболонському районному суду міста Києва.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 червня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року заяву залишено без руху, оскільки не сплачено судовий збір. Надано строк для усунення недоліків.

16 червня 2023 року представник заявника - адвокат Ковальчук І.В. надіслав на електронну адресу суду заяву та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 20 липня 2023 року.

07 липня 2023 року на адресу суду від Посольства України в Державі Ізраїль, Міністерства закордонних справ України надійшли письмові пояснення, в яких вказували, що для застосування до заявниці процедури встановлення громадянства України у розумінні п. 8 Порядку № 215 ОСОБА_3 першочергово необхідно, окрім встановлення особи, документально довести факт постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року на території України.

Згідно з отриманою від ПУ інформацією, 22 листопада 2022 року заявниця дійсно зверталася із клопотанням про встановлення належності до громадянства України. При цьому заявницею було подано копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові, а також копію паспорта громадянина колишнього СРСР для виїзду за кордон. В зазначеному паспортному документі в графі громадянство зазначено - СССР, проставлено штамп про дозвіл на виїзд на постійне проживання до Держави Ізраїль від 13 листопада 1991 року разом із донькою заявниці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На останній сторінці проставлено штам «Прийнятий на консульський облік в КВ Посольства України в Державі Ізраїль» від 05 серпня 1996 року.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_3 , консульським відділом ПУ проведено перевірку за обліками та архівами Посольства та не виявлено інформації щодо перебування заявниці на консульському обліку або документування її паспортними документами.

Водночас, за обліками ЦМУ ДМС ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала дозвіл для виїзду на постійне проживання до Держави Ізраїль, 28 листопада 1990 року.

18 липня 2023 року до суду від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надійшли письмові пояснення, в яких вказували, що копії документів, які надані заявником, як підтвердження факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, можуть слугувати лише доказом під час звернення особи до суду для встановлення факту, що має юридичне значення. Також, покликаючись на постанову ВС від 22 вересня 2021 року у справі № 336/7500/19 вказували, що лише покази свідків, без надання інших належних та допустимих доказів, не можуть вважатися достатніми доказами, якими підтверджується постійне проживання на території України.

20 липня 2023 року судове засідання було відкладено до 12 вересня 2023 року через неявку сторін.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 липня 2023 року, допущено представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Ковальчука І.В. до участі в судовому засіданні, призначеному на 12 вересня 2023 року о 09.00 год. та всіх подальших судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використання власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

В судовому зсіданні 12 вересня 2023 року, проведеному в режимі відеоконференції, представник заявника Ковальчук І.В. підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених в заяві. Зокрема зосередив увагу суду, що дійсно ОСОБА_3 має громадянство держави Ізраїль, проте це автоматично не скасовує її громадянства України. Зауважив, що наданими до заяви документами підтверджується факт проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року. Стверджував, що хоча ОСОБА_3 і отримала дозвіл на виїзд за кордон 28 листопада 1990 року, проте фактично залишалась проживати на території України до 13 листопада 1991 року. Також представник зазначив, що встановлення цього факту надасть правові підстави провести встановлення належності заявниці до громадянства України, необхідне для подальшого документування відповідним паспортним документом.

В судовому засіданні 12 вересня 2023 року допитано в якості свідка ОСОБА_2 , який підтвердив факт проживання ОСОБА_3 на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Представник Посольства України в Державі Ізраїль (Міністерства закордонних справ України) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином. Подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_4 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви про видачу паспорта громадянина СРСР зразка 1974 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 16 жовтня 1984 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Києва на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 22 вересня 1981 року Дніпровським районним відділом внутрішніх справ м. Києва (а.с. 22).

Згідно наявної в матеріалах справи копії виїзної справи вбачається, що ОСОБА_3 отримала дозвіл на виїзд за кордон 28 листопада 1990 року (а.с. 25).

Згідно дослідженого в судовому засіданні паспорта СССР для виїзду за кордон НОМЕР_5 виданого 03 вересня 1991 року УМВ1084 (місто Київ), в графі громадянство зазначено - СССР, проставлено штамп про дозвіл на виїзд на постійне проживання до Держави Ізраїль від 13 листопада 1991 року разом із донькою заявниці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На останній сторінці проставлено штам «Прийнятий на консульський облік в КВ Посольства України в Державі Ізраїль» від 05 серпня 1996 року (а.с. 30-31).

Згідно витягу з реєстру населення наданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, дата реєстрації у якості репатріанта/постійного мешканця ОСОБА_3 - 17 листопада 1991 року (а.с. 36)

Також з витягу з реєстру населення наданого Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, вбачається, що ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3 у зв`язку з укладенням шлюбу (а.с. 37).

Відповідно до архівної картотеки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30 липня 1987 року по 22 серпня 1991 року, вибула до Ізраїлю (а.с. 29).

Згідно ч. 1, п. 5. ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ст. 315 Цивільного процесуального кодексі України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Законом України "Про громадянство України", Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Згідно з підпунктом "а" пункту першого частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З дослідженої в судовому засіданні копії паспорту СРСР НОМЕР_5 , його було оформлено та видано заявниці 03 вересня 1991 року та вона фактично виїхала із України на постійне місце проживання до Держави Ізраїль 13 листопада 1991 року, що вказує на те, що ОСОБА_3 не зважаючи на отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання від 28 листопада 1990 року та зняття з реєстрації за місцем проживання 22 серпня 1991 року, фактично продовжувала проживати на території України до моменту фактичного виїзду із України, а саме до 13 листопада 1991 року, що підтверджується штампом в зазначеному паспорті про перетин кордону України.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення представника заявника, свідка, письмові пояснення представників заінтересованих осіб, суд вважає, що факт постійного проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року на території України в м. Києві знайшов своє документальне підтвердження, тому заява підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Посольство України в Державі Ізраїль, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійно проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року на території України в м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 вересня 2023 року.

Суддя І.С. Шролик