Справа № 351/806/23
Номер провадження №2-о/351/89/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Калиновського М.М.,

з участю: секретаря - Равлюк М.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за заявою адвоката Лепчука Святослава Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа : Снятинська міська рада Коломийського району Івано-Франківській області про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документу, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Лепчук С.І. звернувся до суду із заявою у якій просить встановити факт належності особі правовстановлюючого документу. Заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на майно, спадкоємцем за заповітом на яку є внук померлої, заявник по справі.

З метою оформлення спадщини ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння помилково видане на ім`я " ОСОБА_3 ". У свідоцтві про смерть спадкодавець записана правильно " ОСОБА_2 " .

Заявник позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування через виявлені відмінності у імені спадкодавця у правовстановлюючих документах, тому вимушений звернутися до суду.

Представник заявника, адвокат Лепчук С.І., подав до суду заяву, якою вимоги, заявлені його довірителем підтримав повністю, просив їх задоволити в повному обсязі, справу просив розглядати без участі заявника та його представника.

Представник Снятинської міської ради подав до суду заяву в якій просив справу розглянути на розсуд суду та без участі представника міської ради.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши і перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Верховний суд у справі №320/948/18 від 10.04.2019 року зробив висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Заявник просить встановити факт належності його бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, яке видане на ім`я " ОСОБА_3 ", оскільки написання імені померлої бабусі у свідоцтві про смерть відрізняється від написання її імені у свідоцтві на право особистої власності на будинковолодіння. Встановлення факту необхідне заявнику для подальшого оформлення спадкових прав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 15.10.1988 року, будинковолодіння АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.06.2013р. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внесено запис за №3.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_4 записані: батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_2 .

Із Заповіту посвідченого секретарем Русівської сільської ради від 29.08.2012 року вбачається, що ОСОБА_2 заповіла житловий будинок з господарськими приміщеннями по АДРЕСА_1 , онукові ОСОБА_1 , 1986 року народження.

До матеріалів справи додано постанову нотаріуса про відмову ОСОБА_1 , 1986 р.н. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно постанови нотаріальну дію щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом не може бути вчинено, оскільки ім`я померлої " ОСОБА_2 " у свідоцтві про смерть не співпадає з ім`ям, зазначеним у свідоцтві на право особистої власності на будинковолодіння, виданого на ім`я " ОСОБА_3 ".

Судом встановлено, що при оформленні свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 15.10.1988 року була допущена помилка у написанні по батькові власника та зазначено " ОСОБА_3 " , тоді як правильним є " ОСОБА_2 ".

Суд вважає, дані помилки могли мати місце з вини осіб які оформляли даний правовстановлюючий документ та допустили помилку, а в подальшому не виправили її у визначеному законодавством порядку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке видане 15 жовтня 1988 року , справді належало ОСОБА_2 .

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви адвоката Лепчука С.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити.

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння, запис за реєстровою книгою №30 від 15 жовтня 1988 року виданого на ім`я " ОСОБА_3 " як такий, що належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ