Ухвала

Іменем України

08 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 2214/1057/2012

провадження № 61-12340ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Славутський відділ Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця щодо розрахунків заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунків заборгованості за аліментами.

Скарга мотивована тим, що судовим наказом Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 березня 2012 року у справі

№ 2214/1057/2012 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей ОСОБА_4

та ОСОБА_4 у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 березня 2012 року

і до повноліття дітьми.

Наказ перебуває на виконанні у Славутському відділі державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

ОСОБА_1 вказувала, що у період з березня 2018 року по 13 вересня 2022 року вони з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, аліменти протягом цього періоду часу не сплачувалися. За її заявою виконавчий лист було повернуто та заборгованість станом на березень 2018 року було списано.

23 березня 2023 року до виконавчої служби надійшла заява

ОСОБА_3 про перерахунок заборгованості за аліментами,

у якій він спотворює фактичні обставини справи з метою введення виконавця в оману, що нібито у 2022 році ним було сплачено у рахунок аліментів кошти в сумі 85 175,13 грн. Державний виконавець, не взявши

до уваги заяву-заперечення стягувача ОСОБА_1 , зробила перерахунок заборгованості, чим порушила права стягувача у межах виконавчого провадження, оскільки боржником сума аліментів у розмірі

85 175,13 грн у 2022 році сплачена не була.

ОСОБА_1 наголошувала на тому, що ОСОБА_3 перераховував кошти у 2022 році на картки ОСОБА_1 не як сплату аліментів,

а як кошти на проживання, купівлю продуктів, одягу, сплату комунальних платежів, а також погашення кредитної заборгованості (використаного кредитного ліміту, шляхом зняття коштів з кредитної картки

ОСОБА_1 , які в подальшому використовувалися на ведення підприємницької діяльності ОСОБА_3 ).

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила визнати незаконними

дії державного виконавця Славутського відділу ДВС щодо здійснення перерахунку заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 та зобов`язати державного виконавця здійснити розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1

без врахування квитанцій про переказ коштів на рахунок стягувача

за 2022 рік в сумі 85 175,13 грн.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконними дії державного виконавця Славутського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо розрахунків заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Зобов`язано державного виконавця Славутського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 без врахування квитанцій про переказ коштів

на рахунок стягувача за 2022 рік в сумі 85 175,13 грн.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що у переказах ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 у період з червня 2022 року

по грудень 2022 року, в тому числі коли сторони спільно проживали

та виконавчий лист про стягнення аліментів не перебував на примусовому виконанні у виконавчій службі, не вказано призначення платежу «аліменти», тому вони не свідчать про сплату відповідачем саме аліментів на утримання дітей. ОСОБА_3 не доведено суду, що за вказаний період перераховані ним кошти є аліментами.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення. Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

14 серпня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 липня

2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року та залишити

в силі ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області

від 16 травня 2023 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що кошти, перераховані

ОСОБА_3 у 2022 році на її картки, не є аліментами за минулий період, коли вони проживали разом, а є коштами, які він надсилав їй для спільного проживання, сплату комунальних послуг, а також погашення кредитної заборгованості. Відтак, спірні кошти не можуть зараховуватись як сплата аліментів.

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено,

що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові

для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб

та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права

на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі, у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус

та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень

і рішень інших органів».

За частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця

або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у Славутському відділі Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання судового наказу № 2214/1057/2012 від 14 лютого 2013 року

про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів

на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі

30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 березня 2012 року і до повноліття дітей.

Як вбачається із відмітки в судовому наказі, 28 березня 2018 року судовий наказ було повернуто стягувачці згідно з пунктом першим частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заборгованість станом на 19 березня 2018 року відсутня.

02 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до начальника відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області із заявою про прийняття до виконання судового наказу

№ 2214/1057/2012 від 14 лютого 2013 року про стягнення аліментів

із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборгованість зі сплати аліментів просила нараховувати з квітня

2018 року.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01 березня 2023 року,

за ОСОБА_3 значилась заборгованість за аліментами у сумі

102 055 грн.

23 березня 2023 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до Славутського відділу ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницький) про перерахунок заборгованості за аліментами,

у якій зазначав, що з 13 вересня 2022 року вони із ОСОБА_1 припинили спільне проживання, він почав сплачувати аліменти

на картковий рахунок ОСОБА_1 за усною домовленістю,

що підтверджується виписками з карткового рахунку за 2022 та 2023 роки. Вказав, що за 2022 рік ним перераховано аліменти у сумі 85 175 грн,

за 2023 рік - 35 000 грн, загальна сума 120 175 грн.

Згідно з випискою за рахунком ОСОБА_5 , відкритим у АТ КБ «ПриватБанк», 26 січня 2023 ним проведено платіж на картку

ОСОБА_1 на суму 20 000 грн з коментарем до платежу: «аліменти»; 21 лютого 2023 року ним було проведено платіж на суму 15 000 грн

з коментарем до платежу: «аліменти лютий».

За випискою за рахунком ОСОБА_5 , відкритим у АТ КБ «ПриватБанк», ним проведено перекази на карту ОСОБА_1

без зазначення призначення платежу: 13 вересня 2022 року на суму

20 050 грн; 12 листопада 2022 року на суму 10 050 грн; 27 листопада

2022 року на суму 5 025 грн, 09 грудня 2022 року на суму 15 050 грн;

31 жовтня 2022 року на суму 15 000 грн; 01 червня 2022 року на суму

10 000 грн; 23 червня 2022 року на суму 5 000 грн; 08 липня 2022 року

на суму 5 000 грн, всього на суму 85 175 грн.

Відповідно до вимоги від 23 березня 2023 року за № 13145 державний виконавець Бублик Н. Р. вимагала від ОСОБА_1 надати пояснення, чому її не було повідомлено про часткове виконання боржником рішення суду щодо сум, які були перераховані на рахунок, належний стягувачу.

26 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Славутського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою-повідомленням, в якій зазначила, що кошти,

які перераховувались боржником на її картку, не були аліментами,

та не спрямовані на виконання судового наказу № 2214/1057/2012

від 14 лютого 2023 року. Саме тому боржник у призначенні платежу

не вказав, що це були аліменти, оскільки перераховані кошти не були аліментами. На підставі цього ОСОБА_1 просила державного виконавця не зараховувати кошти у розмірі 85 175,13 грн, сплачені за період з червня по грудень 2022 року боржником на її банківську карту як аліменти, спрямовані на виконання судового наказу.

З урахуванням даних, вказаних ОСОБА_3 , державним виконавцем Славутського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було проведено перерахунок заборгованості, який відображений у розрахунку станом на 01 квітня 2023 року,

та відповідно до якого за ОСОБА_3 значиться заборгованість

у сумі 19 713 грн. Згідно з розрахунком ОСОБА_3 було сплачено: червень 2022 року - 15 000 грн; липень 2022 року - 5 000 грн; вересень 2022 року - 20 050 грн; жовтень 2022 року - 15 000 грн; листопад 2022 року - 15 075 грн; грудень 2022 року - 15 050 грн; січень 2023 року - 20 000 грн; лютий 2023 року - 15 000 грн.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа

має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду

за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених

цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості

за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно із частинами четвертою, восьмою статті 71 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу

і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання

від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту четвертого розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця

(додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти перерахунку заборгованості за аліментами,

ОСОБА_1 у своїй заяві до державного виконавця, а також у скарзі на дії державного виконавця до суду зазначила, що кошти, перераховані боржником ОСОБА_3 на її картку, не є аліментами, оскільки у той період ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали спільно та між ними склалися інші цивільно-правові відносини, фінансові зобов`язання, окрім сплати аліментів.

Разом з тим, апеляційним судом вказаним обставинам надано належну правову оцінку та встановлено, що матеріали справи не містять доказів

про наявність у період з червня по грудень 2022 року між боржником та стягувачем жодних цивільно-правових зобов`язань, у тому числі кредитних, які б пояснювали природу здійснення ОСОБА_3 зазначених платежів, крім аліментів.

ОСОБА_3 звертався до державного виконавця із клопотанням

про перерахунок суми заборгованості за аліментами, надавши витяги

про здійснення ним перерахунку на картковий рахунок стягувача

ОСОБА_1 .

Відсутність у переказах в призначенні платежу слова «аліменти» не може бути беззаперечною підставою для неврахування таких платежів, як сплата аліментів.

За таких обставин, правильним є висновок апеляційного суду про те,

що державним виконавцем правомірно здійснено перерахунок заборгованості за аліментами відповідно до наданих боржником доказів.

Водночас стягувачем ОСОБА_1 до заяви за вимогою державного виконавця не було надано доказів на підтвердження існування між нею

та боржником інших цивільно-правових відносин, ніж аліменти. Не надано таких доказів стягувачем і до суду першої інстанції.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання,

що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести

до неправильного вирішення справи.

У касаційній скарзі заявником не наведено правових підстав

для спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірності здійснення перерахунку заборгованості за аліментами відповідно

до наданих боржником доказів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального

та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 липня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Славутський відділ Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

на дії державного виконавця щодо розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська