ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2023 року м. Чернівці Справа № 727/7749/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Лисака І.Н.,
суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Собчук І.Ю.,
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд»,
відповідачі: обслуговуючий кооператив «Житлово будівельний кооператив «Проспект», ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Макєєва Надія Василівна,
при розгляді справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» про ухвалення додаткового рішення у провадженні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2023 року, -
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Гіпербуд» відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Гіпербуд» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2023 року скасовано та ухвалено нову постанову.

Позов ТОВ «Гіпербуд» до ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгове приміщення), під номером 110, загальною площею 18,6 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 від 30 травня 2017 року, укладений між ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н.В., реєстровий номер 7711.

Стягнуто з ОК «ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 на користь ТОВ «Гіпербуд» по 3721,25 грн з кожного в рахунок відшкодування судових витрат.

Провадження №22-з/822/27/23

18 квітня 2023 року представником ТОВ «Гіпербуд» подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій зазначає, що судом не вирішено питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування заяви вказує, що в апеляційній скарзі просилося стягнути на користь позивача 10 000 грн витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, а також було зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 10 000 грн.

Вказує, що строк оплати настав, і після винесення постанови судом апеляційної інстанції позивач розрахувався зі своїм представником, що підтверджується квитанціями про оплату послуг.

З вищенаведених підстав просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у судах першої та апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткової постанови, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Підпунктами б, в п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції, крім іншого, складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Чернівецького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року таких вимог судом апеляційної інстанції виконано не було.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч.2-3 вказаної статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 зазначеного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, з матеріалів справи вбачається, що подаючи позовну заяву представник позивача зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції складає, крім іншого, 10 000 грн витрат на правову допомогу (а.с.3).

В ордері серії ВХ №1023768, який міститься на а.с.43, зазначено, що останній виданий на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 22.08.2022 року.

Надалі, 18.01.2023 року представником позивача під час виступу в судових дебатах о 12:11 год було заявлено про те, що ним будуть подані докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с.117/зворот).

20.01.2023 року ОСОБА_2 подав до Шевченківського районного суду м. Чернівці заяву з копією договору на представництво інтересів від 22.08.2022 року, в п.5 якого визначено, що плата за виконання Виконавцем доручень Довірителя складає 10 000 грн та описом наданих послуг у справі №272/7749/22, а саме: 23.08.2022 року з 16:00 по 17:00 год ознайомлення з наявними документами, консультація, 25.08.2022 року з 09:00 по 11:00 год опрацювання нормативної бази, судової практики, 26.08.2022 року з 14:00 по 15:00 год складення та подання адвокатського запиту, 02.09.2022 року з 16:00 по 18:00 год складення позовної заяви, заяви про забезпечення позову, 28.11.2022 року з 11:00 по 11:30 год, 23.12.2022 року з 11:00 по 11:30 год та 28.01.2023 року з 12:00 по 12:30 год приймав участь в судових засіданнях, копія заяви була направлена іншим учасникам справи (а.с.122-127).

Процесуальних дій за результатами отримання цієї заяви судом першої інстанції вчинено не було.

В подальшому, в поданій апеляційній скарзі представник позивача зазначив, що орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає, крім іншого, 10 000 грн витрат на правову допомогу, які просив стягнути з відповідачів.

18 квітня 2023 року ТОВ «Гіпербуд» на адресу Чернівецького апеляційного суду надіслало заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та на підтвердження понесених витрат на таку долучив наступні документи: договір №19 про надання правової допомоги від 02.02.2023 року, в п.5 якого визначено, що плата за виконання Виконавцем доручень Довірителя складає 10 000 грн; опис наданих послуг у справі №727/7749/22, а саме: 06.02.2023 року з 16:00 по 17:00 год ознайомлення з повним текстом рішення суду першої інстанції в ЄДРСР, 23.02.2023 року з 14:00 по 19:00 год складання апеляційної скарги, 27.02.2023 року з 11:00 по 12:00 год здавання на пошту апеляційної скарги, 06.04.2023 року з 06:30 по 10:45 год час на дорогу до суду та з 16:00 по 19:00 год час на дорогу у зворотному напрямку; квитанції №#0.0..1 від 11.04.2023 року про оплату 10 000 грн та №#0.0..1 про оплату 10 000 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 30 вересня 2020 року, справа №379/1418/18.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

За приписами ч.1-2 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частина 1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За наведеного, з урахуванням відсутності заперечень з боку відповідачів щодо визначеного розміру понесених стороною позивача витрат (їх неспівмірності) в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, так як стороною позивача протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду були подані докази на підтвердження наданих послуг на підставі договору з дотриманням процесуального порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, на час розгляду такої в суді апеляційної інстанції в ній були відсутні як договір про надання правничої допомоги №19 від 02 лютого 2023 року, так і детальний опис виконаних адвокатом за ним робіт. Крім того, участі в судовому засіданні ОСОБА_2 не приймав, заяви до закінчення судових дебатів не зробив, що позбавляє суд можливості перевірити наявність обставин, на які покликається заявник, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «Гіпербуд» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, з урахуванням зробленої в апеляційній скарзі заяви, що позивачем будуть понесені судові витрати із необхідністю подальшого розподілу, будь-яких дій на підтвердження наданих послуг та їх розміру до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції не вчинив.

Доводи заяви про об`єктивність причин неподання таких до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції з причин складних погодних умов не містять клопотання про поновлення процесуального строку, встановленого законом для вчинення певної процесуальної дії, тому оцінка таким не надається через відсутність підстав вирішення цього.

Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №910/9111/17 та від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18.

Керуючись ст.ст.141, 142, 270, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з обслуговуючого кооперативу «Житловий-будівельний кооператив «Проспект» та ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) грн з кожного.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд» в частині стягнення витрат на правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.