Справа № 685/1275/22
Провадження № 2/685/34/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2023 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Казмірчук І.Ю.,

позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Теофіпольська селищна рада, про позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

13 грудня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, заявивши вимогу визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке належить позивача на право спільної сумісної власності, а саме, квартирою по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка ОСОБА_4 разом з дитиною зареєстровані, але не проживають у спірній квартирі понад один рік, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.

В ході судового розгляду позивач ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав та пояснив, що за радянських часів його сім`ї була надана трикімнатна квартира в містечку цукровиків Теофіпольського цукрового заводу в смт Теофіполь. Пізніше вони обміняли трикімнатну квартиру на житловий будинок в селі Червона Дубина Теофіпольського району та однокімнатну квартиру в АДРЕСА_2 . Він з дружиною ОСОБА_6 проживали в житловому будинку, а син ОСОБА_7 після одруження став проживати в квартирі з дружиною ОСОБА_8 , де у них народилася донька ОСОБА_9 .

Через деякий час шлюб сина розпався та вони стали проживати окремо - син в цій же квартирі, а колишня невістка з донькою переселилися на іншу квартиру, з спірної квартири вона виселилася 10 жовтня 2021 року. Після цього було виявлено, що за квартирою залишилася велика сума боргів по сплаті комунальних послуг, більше 15 тисяч гривень, так як невістка, на його думку, неналежно їх оплачувала.

В даний час вони мають намір продати квартиру, щоб син переселився до них в село Червона Дубина , отриманими коштами погасити заборгованість по сплаті аліментів, однак це неможливо зробити через те, що в квартирі залишилося зареєстрованим місце проживання колишньої невістки та її малолітньої доньки.

Позивач ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що колишня невістка ОСОБА_11 в даний час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, проживає у нього в квартирі разом зі своєю донькою, чекають народження дитини. Зазначила, що ОСОБА_11 може зареєструвати своє місце проживання та місце проживання доньки у будинку своєї матері, яка проживає в селі.

Позивач ОСОБА_7 в суд не з`явився, справа розглянута за його відсутності, в ході підготовчого провадження також підтримав позовні вимоги про визнання такими, що втратили право на проживання своєї колишньої дружини та їх спільної доньки.

Відповідач ОСОБА_11 в суд не з`явилася у зв`язку з перебуванням на лікуванні, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В судових засіданнях в ході підготовчого провадження зазначила, що дійсно не проживає з донькою у квартирі позивачів вже тривалий час, проте не має іншого житла, де б мала можливість зареєструвати своє та доньки місце проживання.

Заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено права власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040) на праві спільної сумісної власності (номери запису про право власності 48444339, 48444352 та 48444363 відповідно), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 листопада 2022 року №№ 315261289, 315261423 та 315261358 відповідно, а також договором міни від 09 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Теофіпольського районного нотаріального округу Хмельницької області Сорокою Н.А. за № 787, та реєстраційним посвідченням Теофіпольського районного бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст.ст. 401, 402, 403 ЦК України сервітутом є право обмеженого користування чужою нерухомістю за певних обставин, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачене право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону.

У квартирі позивачів зареєстровані співпозивач ОСОБА_3 , його дружина ОСОБА_4 та їх донька ОСОБА_2 , 2014 року народження, що підтверджується довідкою Теофіпольського виробничого управління житлово-комунального господарства Хмельницької області від 22 грудня 2022 року № 134.

Відповідач ОСОБА_4 вселилася у спірний житловий будинок як член сім`ї власника цього будинку і набула права користування цим житлом, це право за своєю суттю є сервітутом.

З акту обстеження побутово-житлових умов сім`ї комісії Теофіпольської селищної ради від 03 лютого 2021 року № 118 вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані в квартирі позивачів, але фактично не проживають за цією адресою.

Однією з підстав для припинення сервітуту, згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , рішення набрало законної сили 28 червня 2022 року, з його набранням припинила свою дію така обставина для проживання відповідачки ОСОБА_12 в спірній квартирі, як член сім`ї власника, тому позовні вимоги в частині визнання її такою, що втратила право користування житлом, підлягають до задоволення.

Судом не вбачається підстав для визнання малолітньої ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, виходячи з наступного.

Так, батьками ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є співпозивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 , що підтверджується рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2022 року та визнається усіма учасниками справи.

Статтею 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 Сімейного кодексу України аналогічно передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно частини 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Оскільки малолітня ОСОБА_13 , 2014 року народження, не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом, в якому на законних підставах була зареєстрована її мати, що більше, що в цій квартирі продовжує проживати батько дитини ОСОБА_3 .

Крім того, позивачами на надано суду належних доказів на підтвердження факту наявності у відповідачки ОСОБА_4 іншого житла.

Теофіпольська селищна рада, як орган опіки та піклування, надала суду висновок від 20 січня 2023 року № 110/02-39 про недоцільність визнання малолітньої ОСОБА_13 такою, що втратила право користування квартирою, де вона зареєстрована. Таке рішення вмотивоване інтересами дитини, враховуючи, що дитина проживає разом з матір`ю на орендованій квартирі, а батько дитини проживає в квартирі, в якій він зареєстрований та є співвласником.

Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом, порушує право дитини на житло, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 29, 321, 391, 401, 402, 403, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 3, 160 СК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Припинити ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , право користування квартирою АДРЕСА_4 .

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 446,20 грн. (Чотириста сорок шість гривень 20 коп.) сплаченого при подачі позову судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21 квітня 2023 року.

Суддя А.П. Самойлович