Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 281/183/23
Провадження № 2/279/706/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №281/183/23 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Іщук Аліна Володимирівна, до Лугинської селищної ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який на день смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.01.2010 року та довідкою Остапівської сільської ради № 106 від 31.05.2010 року.

ОСОБА_2 доводиться чоловіком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.11.2009 року.

ОСОБА_1 на підставі спільного проживання і реєстрації, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Остапівської сільської ради Лугинського району Житомирської області № 109 від 31.05.2010 року.

Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Остапівського старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області № 67 від 08.02.2023 року, ОСОБА_2 (нині померлому), згідно записів погосподарської книги № 2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , рік побудови 1991.

25.06.2010 року приватним нотаріусом Можарівською Н.В., після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 31/2010.

27.02.2023 року в приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Можарівської Н.В., ОСОБА_1 було подано документи, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 .

Подавши нотаріусу всі наявні та необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва та надано роз`яснення від 27.02.2023 № 72/02-14 в якому зазначено, що згідно поданих нею документів, посвідчити свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок який знаходиться в АДРЕСА_1 неможливо в зв`язку з тим, що не надано правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок .

Таким чином, виходячи з поданих ОСОБА_1 документів встановлено, що у неї відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а тому виходячи з викладеного їй нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду з даним позовом.

Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторона позивача письмово повідомила про можливість розгляду справи у її відсутності.

Сторона відповідача про причини неявки не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позов не подала.

У зв`язку з наведеним, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 років в с.Остапи Лугинського району Житомирської області помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим 19.01.2010 року.

З довідок Остапівського старостинського округу Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області слідує, що ОСОБА_2 був зареєсрований та проживав по день смерті в АДРЕСА_1 . Разом з ним була зареєєстрована та проживала дружина ОСОБА_1 .

Житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , згідно з записом погосподарської книги №2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 , рік побудови 1991.

ОСОБА_1 , як дружина померлого ОСОБА_2 , є спадкоємцем першої черги за законом, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданим 25.11.2009 року.

Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України позивач вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка.

Зі спадкової справи №31/2010, яка перебуває у провадженні приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Можарівської Н.В. слідує, що 27.02.2023 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на земельні ділянки.

Інформація про наявність інших спадкоємців у справі відсутня.

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на на житловий будинок АДРЕСА_1 відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначене нерухоме майно, що стверджується листом нотаріуса №72/02-14 від 27.02.2023 року.

Державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок станом на 01.01.2021 року не проводилась.

З технічного паспорту слідує, що інвентаризація будинку проводилась ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 01.09.2022 року.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене у позові майно і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 адреса: 11341, с.Остапи, Коростенський район, Житомирська обл., РНОКПП НОМЕР_5 .

Представник позивача адвокат Іщук Аліна Володимирівна, місце знаходження: 11301, смт.Лугини, вул. М.Грушевського, 2, літ. А, Коростенський район, Житомирська обл., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №000605 від 29.05.2020 року.

Відповідач Лугинська селищна рада Житомирської області, місце знаходження: 11320, смт.Лугини, вул. Грушевського, 2 А, Житомирська обл., .

Суддя: Шульга О.М.