Справа № 274/4188/23
Провадження № 2-о/0274/109/23
Рішення

Іменем України

13.07.2023 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, представників сторін ОСОБА_1 , Ковальчука А.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису -

в с т а н о в и в :

В червні 2023 року ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з заявою про видачу обмежувального припису, відповідно до якої просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме : 1) заборонити ОСОБА_4 розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місце невідомому кривднику; 2) заборонити ОСОБА_4 , вести листування, телефонні перемовини із ОСОБА_3 , або контактувати із нею через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб; 3) заборонити ОСОБА_4 , наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання ( перебування) ОСОБА_3 , за адресою : АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовано тим, що з 10.08.1996 року по 13.03.2023 року заявниця та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. 07.03.2023 у зв"язку із вчиненням ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3 домашнього насильства нею на номер " 102" було здійснено виклик працівників поліції. 08.03.2023 року від ОСОБА_4 за наслідком подій , які відбулися напередодні ввечері 07.03.2023, в адресу ОСОБА_3 звучали погрози нецензурною лайкою, які остання сприйняла, як погрозу застосування в майбутньому фізичної розправи. 09.03.2023 близько 19 год. 00 хв. за адресою : АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння, на ґрунті неприязних стосунків внаслідок розірвання шлюбу та спорів із приводу майна та проживання у квартирі, яка належить заявниці, наніс ОСОБА_3 тілесні ушкодження. По лінії " 102" ОСОБА_3 викликала наряд поліції, після чого ОСОБА_4 покинув місце суперечки і переховувався від працівників поліції у сусідів. 10.03.2023 ОСОБА_3 звернулася до КНП " Бердичівська міська лікарня", а в подальшому і до Бердичівського РПВ із заявою, у якій повідомила про скоєння щодо неї кримінального правопорушення.

На підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2023 по справі № 274/1824/23 за результатами розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Бердичівського РВП відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, внесені до ЄРДР за № 0000161.

Постановою Бердичівського міськрайонного суду від 20.04.2023 по справі № 274/1586/23, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 25.05.2023, ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Про те ОСОБА_4 продовжує тероризувати ОСОБА_3 своїми протиправними діями, а саме : шкодить замки у дверях квартири, проводку в електрощитку та вимикає електропостачання, пошкодив автомобіль заявниці, а також пише їй повідомлення в різноманітних мессенджерах з образами , що завдає шкоди її моральному та психологічному стану.

На думку заявниці, існують ризики продовження вчинення ОСОБА_4 щодо неї домашнього насильства.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 30.06.2023 року заяву ОСОБА_3 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі ( а.с. 20).

В судовому засіданні заявниця та її представник доводи заяви підтримали з підстав зазначених в ній, просять суд її задовольнити.

Заявниця пояснила, що останній конфлікт між нею та ОСОБА_4 відбувся 09.03.2023 року, в квітні - червні 2023 року ОСОБА_4 її не переслідував не розшукував, листи їй не писав, не телефонував, лише 02.07.2023 року, просив віддати речі. 28.05.2023 року прислав їй на мессенджер повідомлення з образами та щодо поділу майна. Доказів, що ОСОБА_4 шкодить електроводку, вимикає світло в неї немає. Один раз вона бачила ОСОБА_4 вночі , в травні, біля її квартири, він там стояв, хотів поговорити з нею. Жодного разу вночі він її не переслідував.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник заперечили проти задоволення заяви.

ОСОБА_4 суду пояснив, що просить заявницю віддати належні йому речі, на що остання не реагує, речі не відає, тому виникають конфлікти. Він живе в гаражі, оскільки йому немає де проживати. Щодо зустрічі біля квартири заявниці вночі, то він ходив митися до сусіда і випадково зустрів заявницю, він її не переслідує.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, дослідивши оптичний диск із звукозаписами та скриншотами, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 10.02.2023 року в цивільній справі № 274/6995/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_3 задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано ( а.с. 10).

Згідно довідки № 1553 , виданої КНП " Бердичівська міська лікарня" ОСОБА_3 зверталася в травмпункт 10.03.2023 року о 11 год. 55 хв. з приводу побутової травми, яку отримала 09.03.2023 року о 19 год. 00 хв. Діагноз : забій м/тканин голови, крововилив верхньої губи ( а.с.11).

Відповідно до Витягу з ЄРДР 14.04.2023 внесено відомості про кримінальне провадження № 0000161, за ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду по скарзі ОСОБА_3 ( а.с. 12).

Як вбачається з постанови судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Базюка Ю.П. від 20.04.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Як зазначено в постанові, "суд виключає з протоколу посилання на вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, яке виразимося в погрозах фізичною розправою, оскільки в судовому засіданні дана обставина не знайшла свого підтвердження" ( а.с. 13).

Відповідно до постанови судді судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Радченко С.В. апеляційну скаргу адвоката Ковальчука А.О. діючого і інтересах ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2023 року без змін ( а.с. 14-16).

Як вбачається з відповіді Бердичівського РВП від 13.07.2023 на ім"я адвоката Ковальчука А., судом встановлено, що кримінальне провадження № 0000161 від 14.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України в рамках якого було допитано в якості свідка ОСОБА_4 закрито.

07.07.2023 року ОСОБА_4 звернувся до Бердичівського РВП із заявою про те, що ОСОБА_3 не повертає належні йому речі.

07.07.2023 року ст. ДОП СДОПА відділу превенції майором поліції Мовчаном Л.І. було відібрано пояснення у ОСОБА_4 з приводу поданої ним заяви від 07.07.2023 року.

Судом прослухано аудіозапис розмови, який підтверджує нецензурну лайку ОСОБА_4 на адресу заявниці від 07.03. - 09.03.2023 року та досліджено скриншоти повідомлень за травень 2023 року, в яких містяться словесні образи та вимоги щодо повернення майна.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктами 3, 6, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту наведених норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18 (провадження № 61-4830св19), від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц (провадження № 61-12915св19), від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18 (провадження № 61-271св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19 (провадження № 61-23053св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20 (провадження № 61-16103св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 755/937/21 (провадження № 61-7884св21) та інших.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису за захистом прав та інтересів, які, на її думку, порушені внаслідок домашнього, психологічного, фізичного насильства, що вчиняє її колишній чоловік стосовно неї.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, проте відносини між ними погіршилися та існують суперечки щодо поділу майна .

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної "поваги" до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі "Мамчур проти України").

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявницею та її представником разом із заявою про видачу обмежувального припису, суд приходить до висновку, що заявниця не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів навмисного тривалого домашнього насильства відносно неї внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 , та такі та не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створити небезпеку для ОСОБА_3 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами щодо поділу майна.

Суд зазначає, що між сторонами склалися неприязні відносини, та є спір щодо спільно нажитого за час шлюбу майна, що не може бути підставою для видачі обмежувального припису в розумінні положень ЦПК України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Тому, беручи до уваги, що заявниця не надала жодних доказів, а в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб її не переслідував, будь-яке постійне листування не вів чи в інший спосіб не контактував в період з березня 2023 року по день звернення до суду ( лише один раз надсилав вимоги щодо повернення речей), а тому підстав для застосування заходів: заборонити ОСОБА_4 розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місце невідомому кривднику; заборонити ОСОБА_4 , вести листування, телефонні перемовини із ОСОБА_3 , або контактувати із н6ею через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_4 , наближатися на відстань ближче 50 метрів до місця проживання ( перебування) ОСОБА_3 , за адресою : АДРЕСА_1 . суд не знайшов.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення заяви про застосування обмежувального припису.

Згідно ч.3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 13,76-81,89,258,263-265,350-1,350-5, 350-6, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18 липня 2023 року.

Суддя Т.М. Вдовиченко