КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 4-с/947/92/23
УХВАЛА

21.09.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення вчинення виконавчій дій по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», про скасування постанов приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

19.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», про скасування постанов приватного виконавця, в якій заявник просить суд:

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про відкриття виконавчого провадження №27571209 від 17.08.2023 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №72571209 від 21.08.2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаної скарги було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.09.2023 року вказану скаргу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно, у вказаній скарзі, ОСОБА_1 заявлено клопотання про зупинення вчинення виконавчих дій з реалізації арештованого майна через електронні торги ДП «СЕТАМ», лот №535341, які призначені на 28.09.2023 року, а саме реалізацію автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з посиланням на те, що до розгляду вказаної скарги спірне майно може бути протиправно реалізовано на електронних торгах.

Судом приймається, що вимога ОСОБА_1 про зупинення вчинення виконавчих дій, за характером і змістом належить до вимоги про забезпечення скарги, порядок розгляду якої регламентовано ст. 153 ЦПК України.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Приймаючи викладене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні за відсутності сторін по справі в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши вказану заяву, суд дійшов до наступного висновку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

У статтях149,150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Разом із тим, згідно зі ст. 14 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Отже, положення ст.149-153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, державного чи приватного виконавця (статті 447-451 ЦПК України), поданої у порядку здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, яке набрало законної сили (стягнення за яким не зупинялось) і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

У пункті 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 01.03.2021 у справі №752/26606/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У зазначеній постанові Верховний Суд також дійшов до висновку, що суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів таких як забезпечення скарги шляхом зупинення реалізації майна, оскільки відповідно до положень вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Також суд зазначає, що п.п.5, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, передбачає право суду забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто такий вид забезпечення може бути застосований тільки для забезпечення позову при поданні позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а також при оскарженні виконавчого документа.

Проте, предметом поданої скарги не є оскарження боржником виконавчого документа. Предметом скарги є оскарження рішень приватного виконавця Ніколаєнко І.Р. під час виконання рішення суду у цивільній справі №520/11705/15-ц.

Зазначений висновок також узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 01.03.2021 у справі №752/26606/18, відповідно до яких Верзховний Суд зазначив, що ураховуючи викладене, суди у порушення зазначених положень закону не врахували, що заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця, оскільки такі заходи застосовуються судами під час розгляду справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд констатує, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст.149,150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупинення виконавчого провадження є виключним правом приватного виконавця.

Суд не може підміняти повноваження приватного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для зупинення вчинення виконавчих дій на підставі виконавчого документа.

Керуючись ст. ст. 149-153, 261, 352-354, 447 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення вчинення виконавчій дій по виконавчому провадженні ВП №72571209 в рамках розгляду справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєнко Ігоря Романовича, за участі стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ», про скасування постанов приватного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 21.09.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.