Провадження 2/127/2650/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від обов`язкової частки у спадщині недійсною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відмови від обов`язкової частки у спадщині недійсною.

Під час вивчення матеріалів позовної заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Згідно з ч. 2, ч. 4, ч. 5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку,встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях(електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Надані до позовної заяви позивачем копії письмових доказів не відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України, тому що деякі з них не засвідчені належним чином.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Натомість всупереч положенням ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивачем не надано до суду позовну заяву та копії всіх документів, що додаються до неї, в примірнику для відповідача, про що також складено акт Вінницького міського суду Вінницької області від 17.07.2023 року.

При цьому, суд зауважує про те, що залишення позовної заяви без руху з метою належної її оформлення відповідно до вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не є обмеженням у доступі до правосуддя. Згідно з судовою практикою Європейський суд з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу наглядним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від обов`язкової частки у спадщині недійсною, залишити без руху та надати позивачу триденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява вважається неподаною та повертається позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя