ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року

м. Харків

Справа № 953/4925/21

Провадження № 22-ц/818/628/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Маміної О.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Сізонової О.О.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

третя особа приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна про визнання недійсним правочину, скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року, постановлене суддею Зуб Г.А.,

УСТАНОВИВ:

У березня 2021 року ОСОБА_8 звернулась до суду з позовом, який у подальшому уточнила та визнати недійсним договір про поділ майна від 05.11.2018 №4198 укладений між відповідачами, що посвідчений ПН ХМНО Лавіндою Н.О.; скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44761546 від 21.12.2018; скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44760165 від 21.12.2018; та визнати за позивачем право власності на 30/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір про поділ майна від 05.11.2018, який укладений між ОСОБА_3 , що діяла від себе особисто та від імені ОСОБА_4 , та від імені ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 зі сторони-1, та ОСОБА_2 зі сторони -2 щодо поділу майна, яке є об`єктом спільної часткової власності, що складається з комунальної квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н.О. за реєстр. №4198. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити нове, яким скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44761546 від 21.12.2018; скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44760165 від 21.12.2018; та визнати за позивачем право власності на 30/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що скасування рішень державного реєстратора необхідне для ефективного захисту прав позивача. А посилання суду на відсутність спору про право, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимог у суді.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судова колегія переглядає рішення суду лише в частині відмовлених позовних вимог, а саме скасування рішень державного реєстратора та визнання права власності.

Задовольняючі позовні вимоги в частині визнання недійсним договору поділу майна суд першої інстанції зазначив, що вимоги про скасування рішень державного реєстратора від 21.12.2018, задоволенню не підлягають у зв`язку з обранням позивачкою неефективного способу захисту. Підстав для визнання права власності також не вбачається.

Судова колегія частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 13 січня 2011 між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір дарування частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуменною Л.П., та зареєстрований в реєстрі нотаріуса за № 182, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 30/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 .

Пунктом 8 вказаного договору дарування передбачено, що право власності на 30/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 виникає у обдарованого з моменту його прийняття, про що буде свідчити одержання обдарованою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

В подальшому позивач виявила бажання зареєструвати своє право власності на 30/100 частин комунальної квартири за АДРЕСА_1 , проте їй рішенням державного реєстратора від 03.03.2021 було відмовлено у зв`язку з розбіжністю між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на вказане нерухоме майно.

Відповідно до наданого до суду висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 29.10.2018 №1046028 виготовленого КП «ХМБТІ» та виданого відповідачам по справі встановлено, що комунальна квартира АДРЕСА_1 може бути поділена на самостійні об`єкти нерухомого майна ізольовані квартири з подальшим присвоєнням окремих поштових адрес.

05.11.2018 між відповідачами було укладено оспорюваний договір про поділ майна, відповідно до якого сторони (відповідачі по справі) розподілили майно, яке є об`єктом спільної часткової власності, що складається з комунальному квартири АДРЕСА_1 зі зміною часток у праві власності, та з подальшим присвоєнням окремої поштової адреси.

На підставі вказаного договору, 18.12.2018 державним реєстратором Гаспарян Г.А. зареєстровано право власності за відповідачами на окремі ізольовані квартири за АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на належну частину квартир у розмірі 30/100 та скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію за відповідачами окремих квартир на підставі договору про поділ майна.

Згідно зі ч. ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 719 ЦК України на день укладення договорів дарування, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

При цьому ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України передбачено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Частиною 1 ст. 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. (стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, право власності за договором дарування у позивача виникло з моменту нотаріального посвідчення такого договору та прийняття дарунку обдарованим, і договір дарування в даному випадку є укладеним із моменту його нотаріального посвідчення/

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності, оскільки остання набула право власності на квартиру з моменту нотаріального посвідчення договору дарування. Після скасування оспорюваного рішення про поділ майна не позбавлена можливості зареєструвати свої право.

При цьому відповідачі не заперечували, що 30/100 квартири належать саме позивачці.

Щодо вимог про скасування рішень державного реєстратора судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на момент звернення до суду) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

За таких обставин, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є ефективним способом захисту порушеного права позивача, оскільки саме таке рішення суду, з огляду на положення чинного законодавства, буде підставою для припинення відповідних прав інших осіб та повернення прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 березня 2021 року у справі № 915/161/20, від 07 квітня 2021 року у справі 640/12313/19 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16.

Оскільки на підставі рішення державного реєстратора внесено два записи щодо права власності на квартиру з присвоєнням різних номерів та зазначенням різної площі квартир, яка не відповідає площі квартири зазначеної у договорі дарування, за яким позивачка набула право власності, скасування рішення про державну реєстрацію є належним способом захисту.

Таким чином вимоги про скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44761546 від 21.12.2018 та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44760165 від 21.12.2018 підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора підлягає скасуванню. В іншій частині відмови у задоволенні позову рішення суду підлягає залишенню без змін.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1816 грн. та за подання апеляційної скарги 2724,00 грн тобто по 908,00 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 31 січня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування рішень державного реєстратора та ухвалити нове.

Скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44761546 від 21.12.2018.

Скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряна Г.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №44760165 від 21.12.2018.

В іншій частині позовних вимог в задоволенні яких відмовлено, рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 908 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 26.05.2023 року.