Справа №303/1542/19
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2023 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Добош О.Ю.

розглянувши матеріали за поданням приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. про арешт рухомого майна боржника,-

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. звернувся до суду із поданням про арешт рухомого майна боржника по зведеному виконавчому провадження № ЗВП 71796707.

Подання обґрунтовує тим, що в нього на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження № ЗВП 71796707 відносно боржника ОСОБА_1 з приводу примусового виконання виконавчих листів № 303/1542/19, виданих 25.11.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 165000,00 доларів США, а також судові витрати в розмірі 9989,02 грн. Відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023 року стягувача ОСОБА_2 замінено на ОСОБА_3

05.05.2023 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначених виконавчих листів. В ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що у власності боржника перебуває частка (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція». З метою виконання судового рішення приватним виконавцем Роман Р.М. 12.05.2023 року винесено постанову про накладення арешту на належну ОСОБА_1 частку (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція». Із врахуванням зазначеного приватний виконавець Роман Р.М. звернувся до суду із поданням про арешт рухомого майна боржника, а саме просить накласти арешт на належну боржнику частку (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція».

В судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. не з`явився.

Дослідивши матеріали подання про арешт рухомого майна боржника, судом встановлено наступне.

Спеціальним законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України "Про виконавче провадження", а детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу приписів вказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження", а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Крім того, частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень (виконавчі дії) неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі.

Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується "правомірна поведінка" приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного нотаріуса знаходиться зведене виконавче провадження №ЗВП 71796707 відносно боржника ОСОБА_1 з приводу примусового виконання виконавчих листів № 303/1542/19, виданих 25.11.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 165000,00 доларів США, а також судові витрати в розмірі 9989,02 грн. Відповідно до ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.03.2023 року стягувача ОСОБА_2 замінено на ОСОБА_3 .

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 26 розділу IV Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону та не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Встановлено, що 05.05.2023 року відкрито виконавче провадження з виконання зазначених виконавчих листів. В ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що у власності боржника перебуває частка (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція»

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення та накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. При цьому, сам по собі арешт майна боржника ще не означає обов`язковості його (майна) вилучення, реалізації або передачі стягувачу, оскільки у разі достатності для виконання рішення суду коштів боржника, які знаходяться на його рахунках або отримані від реалізації іншого майна, арешти з майна боржника знімаються.

З метою виконання судового рішення приватним виконавцем Роман Р.М. 12.05.2023 року винесено постанову про накладення арешту на належну ОСОБА_1 частку (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція».

Судом встановлено, що приватним виконавцем у поданні не зазначено підстав для звернення до суду з таким поданням, не зазначено правової норми, що б уповноважувала суд накладати арешт на майно боржника в рамках здійснення виконавчого провадження.

При цьому, приватний виконавець у поданому поданні зазначає про те, що ним відповідно до постанови від 12.05.2023 року накладено арешт на належну боржнику частку (0,81 %) в статутному капіталі ТзДВ «Венеція», в той час як аналогічне просить зробити також і суд.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. про арешт рухомого майна боржника.

Суд також звертається до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. про арешт рухомого майна боржника відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий В.О. Монич