Провадження № 2/243/119/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.

за участю секретаря судового засідання Бочарової М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, діючи поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11.09.2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого, відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 13 560,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 14.09.2020 року. Відповідач в розписці зазначив, що в разі прострочення платежу зобов`язується виплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмір 365 % річних, суму інфляційних втрат, відповідно до законодавства України та штраф за прострочення повернення коштів більше ніж на 30 днів. Станом на 21.06.2021 року відповідачем борг не повернутий, на дзвінки не відповідає, телефон вимкнув. Просить стягнути з відповідача заборгованість 67 758,80 грн, яка складається з: суми боргу 13560,00 грн, пені у розмірі подвійної ставки НБУ 1338,54 грн, 365 % річних - 37 927,99 грн, втрати від інфляції 1372,27 грн, штраф 13 560,00 грн та судові витрати суму судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідач до судового засідання не з`явився, надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що він брав в оренду авто для роботи в таксі в місті Києві у фірми, якою керував позивач. Під час орендного строку він потрапив в аварію по причині поганого технічного стану автомобіля. Оскільки на той момент не мав коштів розрахуватися одразу, був змушений написати розписку під тиском. Гроші на руки він не отримував. Згодом з`ясувалось, що компанія має постійну практику давати клієнтам автомобілі в поганому технічному стані. На прохання видати йому екземпляр договору оренди з метою звернення до суду, він отримав відмову від позивача. Зазначає, що більшу суму заборгованості він повернув позивачу. Вважає, що натрапив на шахраїв, які навмисно видають несправні авто.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З копії письмової розписки вбачається, що 11.09.2020 ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , отримав від ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 20.12.2017 року, грошові кошти на власні потреби у розмірі 13 560, 00 грн, які зобов`язався повернути до 14.09.2020 року. ОСОБА_2 зобов`язався в разі прострочення платежу виплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмір 365 % річних, суму інфляційних відповідно до законодавства України та штраф за прострочення повернення коштів більше ніж на 30 днів в десятикратному розмірі від суми боргу. Штраф зобов`язався сплачувати за кожні 30 днів прострочення.

Як вбачається з розрахунку позивача, станом на 21.06.2021 року заборгованість ОСОБА_2 за розпискою від 11.09.2020 року становить 67 758,80 грн, яка складається з: суми боргу 13560,00 грн, пені у розмірі подвійної ставки НБУ 1338,54 грн, 365 % річних - 37 927,99 грн, втрати від інфляції 1372,27 грн, штрафу 13 560,00 грн.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зміст розписки, наданої позивачем від 11.09.2020 року, містить зобов`язання повернути позику, а тому, засвідчує не лише факт отримання коштів відповідачем від позивача, а й зобов`язання їх повернення.

Таким чином, між сторонами існують договірні правовідносини з позики, встановленим є порушення позичальником зобов`язання щодо повернення боргу. Надана суду розписка не містить жодних відміток про повернення хоч частини коштів. Також, відсутня будь-яка інформація щодо оскарження позичальником вказаної розписки, чи окремих її умов.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, викладених у письмових поясненнях, не подав суду клопотань щодо витребування будь-яких доказів, отже, факт існування боргу за розпискою в розмірі 13 560,00 гривень не спростовано.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження фактів його звернення до відповідних правоохоронних та судових органів з приводу неправомірної, на думку відповідача, поведінки позивача щодо складання розписки під тиском, порушення умов договору оренди авто та ін.

Таким чином, вимога про стягнення основного боргу в розмірі 13 560,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розписці відповідач зазначив, що у разі прострочення платежу, згодний відшкодувати: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, за кожен день невиконання зобов`язань від суми боргу; суму річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, визначив в розмірі 365%; суму інфляційних втрат, відповідно до законодавства України. Додатково, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, відповідач зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Позивач провів розрахунок такого штрафу та на власний розсуд зменшив суму такого нарахування.

Згідно розрахунку позивача сума втрат від інфляції за період з 15.09.2020 року до 21.06.2021 року складає 1372,27 грн, що не перевищує суми за розрахунком суду -1402,57 грн. сума річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 37 927,99 грн, що також не виходить за межі суми, встановленої судом, пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 1338,54 грн.

Відповідач не надав заперечень щодо законності та правильності нарахування вищевказаних сум, а тому, сума, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням всіх умов розписки становить 54 198,80 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення штрафу у розмірі 13 560,00 грн, суд відмовляє у його задоволенні, оскільки стягнення з боржника штрафу могло б проводитися тоді, коли інший вид відповідальності за порушення зобов`язання не встановлений договором або законом.

У даному випадку відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання сторонами визначена умовами розписки від 11.09.2020 року у тому числі й у виді пені.

За таких обставин стягнення штрафу було б подвійною відповідальністю.

Стаття 61 Конституції України гарантує заборону подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення та має на меті уникнути несправедливого покарання.

Підстав для задоволення вимоги про стягнення штрафу у розмірі 13 560,00 грн немає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Що стосується витрат на правову допомогу, то згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 12/02/ від 12.02.2021 року, ордер серії АІ № 1327310 від 26.12.2022 року, проте інших доказів (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги) позивачем до суду не надано, тому суд дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача вказаних витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 726,28 грн.

Керуючись ст.4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.526, 527, 533, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Орловська Вікторія Анатоліївна, до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та мешкає за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 грошові кошти в якості боргу за борговою розпискою від 11.09.2020 року у розмірі 54 198 грн 80 коп., які складаються з: суми боргу 13560,00 грн, суми річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - 37 927,99 грн, втрати від інфляції 1372,27 грн, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі - 1338,54 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 726,28 грн, а всього стягнути 54 925 (п`ятдесят чотири дев`ятсот двадцять п`ять) гривень 08 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законно сили протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков