ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/445/21

провадження № 22-ц/4809/538/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С.І., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2023 року у складі судді Нероди Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов?язання відповідачів за свій рахунок провести демонтаж самочинно збудованих споруд.

В обґрунтування позову зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1 з 27.06.2018. Оскільки будинок багатоквартирний його сусідами є відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, без дозволу Олександрійської міської ради та відповідного погодження, побудували на прибудинковій території земельної ділянки будинку АДРЕСА_2 споруди, які перешкоджають йому та іншим сусідам здійснювати проїзди та користуватися прибудинковою територією.

Вважає, що оскільки будівництво відповідачі провели без дозволу землекористувача, тобто без виділення земельної ділянки, без проекту та без дозволу, то зведені будівлі є самочинним будівництвом.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд зобов?язати відповідачів за свій рахунок провести демонтаж самочинно збудованих споруд, розміщених на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 та стягнути з відповідачів судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з тих підстав, що під час розгляду судом справи позивачем не надано жодного достатнього, достовірного, належного та допустимого доказу того, що він є власником, або належним користувачем земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а також не знайшов підтвердження факт порушення діями відповідачів прав позивача, як власника квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. В апеляційній скарзі зазначив, що оскаржуване судове рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом неповно з?ясовано обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, позивач та його представник не були належним чином повідомлені про дати розгляду справи, а тому не були присутні в судових засідань та не могли надати свої пояснення.

Вважає, що суд помилково відмовив у прийнятті заяви про зміну предмета позову, оскільки позивач був необізнаний в тому, що дану заяву можна подати лише до моменту закінчення підготовчого засідання.

Зазначає, що прибудинкова територія на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , є спільним двором для усіх мешканців будинку квартирного типу та нею мають право користуватися всі власники та мешканці квартир, розміщених в даному будинку.

Однак, відповідачами на земельній ділянці комунальної власності здійснено будівництво прибудов до житлового будинку, які мають ознаки самочинного будівництва, а також зведено тимчасові будівлі, споруди, навіс, гараж, альтанку (бесідку), паркани, тобто ОСОБА_2 здійснено самочинне будівництво, а саме, побудовано прибудову до двокімнатної квартири, без отримання дозволів, без введення в експлуатацію та не узаконено такі зміни.

Вважає, що таким чином, побудованими та зведеними будівлями та спорудами, огородженнями, відповідачі перешкоджають іншим мешканцям будинку у вільному пересуванні спільним двором і користуванні ним, а не тією його частиною, яка залишилась не забудованою та не огородженою ними.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що вважає рішення суду першої інстанції ухвалено на основі повних і всебічно з?ясованих обставин, вищевказане рішення - законне, обгрунтоване, суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального та процесуального права, вірно витлумачив всі норми.

Вказує, що посилання позивача на порушення судом норм процесуального права щодо неповідомлення його про розгляд справи є безпідставними, оскільки позивач був присутній в судових засіданням, надавав пояснення по суті позовних вимог та зазначав, що не потребує правової допомоги.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Позивач по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.06.2018 року, зареєстрований за цією адресою, що також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання осоюи №6669 від 11.07.2019.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.02.2002 ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.01.2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 .

Згідно Розпорядження Олександрійського міського голови від 19.02.2016 року №р-28-з «Про затвердження найменувань мікрорайонів, площ, АДРЕСА_5 .

Згідно заяви відповідача ОСОБА_3 від липня 2002 року останній просить у виконкомі Олександрійської міської ради дозвіл на побудову веранди, гаража та сараю. Також, до заяви долучено заяву від сусідів відповідача ОСОБА_3 з квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 щодо не заперечення останніми прибудувати ОСОБА_3 до своєї частки будинку веранду та побудувати сарай та гараж.

Згідно Рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 03.10.2002 року ОСОБА_3 надано дозвіл на добудову до житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_11 (1/10 частина).

Відповідачем по справі ОСОБА_3 також надано будівельний паспорт, відповідно до якого зазначені об?єкти добудови.

Згідно заяви від 01.08.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який мешкає в кв. АДРЕСА_12 , звернулися до міського голови Цапюка С.К. з проханням розібратися та вирішити питання щодо незаконного будівництва ОСОБА_3 на території загального двору по АДРЕСА_2 та чим самим, перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_6 користуватися даною прибудинковою територією.

Згідно листа Олександрійської міської ради Кіровоградської області №Г-984 від 14.08.2018 року зазначено, що працівниками КП «Муніціпальна поліція Олександрійської міської ради» проведена перевірка вказаного у заяві факту, з мешканцями будинку АДРЕСА_2 проведено профілактичну бесіду та рекомендовано підтримувати добросусідські відносини.

Згідно листа Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 14.08.2018 року №Ко-984 зазначено, що працівниками відділу архітектурно-будівельного контролю, відділу архітектури та ремонтно будівельних робіт управління ЖКГ, архітектури та містобудування міської ради, управління приватизації, оренди майна і землі міської ради було обстежено прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 . при обстежені встановлено, що територія біля будинку забруднена побутовим сміттям, господарські будівлі напівзруйновані, багато пораслі дерев та кущів. Співвласникам житлового будинку АДРЕСА_2 надано роз`яснення щодо порядку використання прибудинкової території, а також порядок введення в експлуатацію прибудов до будинку.

Згідно листа Олександрійської міської ради №Г-571 від 03.04.2019 року зазначено, що працівниками КП «Муніціпальна безпека Олександрійської міської ради» надано припис на усунення виявлених порушень (прибрати або взяти дозвіл на тимчасове зберігання будівельних матеріалів на землі загального користування) ОЛ №003447 від 11.04.2019 року ОСОБА_1 та припис на прибирання гілок та огорожі на території загального користування ОЛ №0103446 від 17.04.2019 року.

Долучивши до позовної заяви вищезазначений лист Олександрійської міської ради №Г-571 від 03.04.2019 року, відповідно до якого зазначено, що працівниками КП «Муніціпальна безпека Олександрійської міської ради» надано припис на усунення виявлених порушень (прибрати або взяти дозвіл на тимчасове зберігання будівельних матеріалів на землі загального користування) ОЛ №003447 від 11.04.2019 року ОСОБА_1 та припис на прибирання гілок та огорожі на території загального користування ОЛ №0103446 від 17.04.2019 року позивачем не надано самих приписів, а тому суд не може ідентифікувати особу, відносно якої складено припис ОЛ№0103446 від 17.04.2019 року, проте судом встановлено, що саме позивачу ОСОБА_1 надано інший припис ОЛ №003447 від 11.04.2019 року на усунення виявлених порушень (прибрати або взяти дозвіл на тимчасове зберігання будівельних матеріалів на землі загального користування).

Згідно листа Олександрійського ВП Головного управління національної поліції України в Кіровоградській області від 02.08.2018 року проведено перевірку щодо повідомлення ОСОБА_3 від 30.07.2018 року, в результаті якої з ОСОБА_1 проведено бесіду під час якої останнім повідомлено, що з сусідом ОСОБА_3 30.07.2018 року дійсно виник конфлікт, в ході якого виникла штовханина та мобільний телефон ОСОБА_3 впав та пошкодився.

Згідно листа Олександрійського ВП ГУНП у Кіровограсдькій області від 08.05.2020 року ОСОБА_3 повідомлено, що в ході проведення перевірки щодо звернення останнього встановлено, що ОСОБА_1 за адресою кв. АДРЕСА_1 не проживає, за зазначеною адресою проводяться ремонтні роботи. При проведені бесіди телефоном ОСОБА_1 відмовився від зустрічі з працівниками поліції та повідомив що не шкодив замок ОСОБА_3 .

Згідно висновку начальника Олександрійського ВП ГУНП в Кіровограсдькій області від 25.04.2017 року про результати розгляду повідомлення санпропускника ОЦМЛ №1 зазначено, що 25.04.2017 року до Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшло повідомлення від санпропускника ОЦМЛ №1 про те, що до них з тілесними ушкодженнями звернувся ОСОБА_3 , в ході проведеної перевірки встановлено відсутність складу будь-якого кримінального правопорушення.

09.09.2020 року ОСОБА_3 уклав договір №2671 про надання послуг по вивозу рідких побутових відходів.

01.03.2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали договір про надання послуг з збирання та вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до даних КП «Олександрійське міжміське БТІ» від 28.07.2022 року суду надано поетажний план на забудову по АДРЕСА_11 , на якому зображена схема розташування квартир у вищезазначеному будинку.

Також, надано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.04.1999 року житловий будинок та надвірні будівлі, що розташовані в АДРЕСА_11 належить Чорноліському держлісгоспу виробничого об`єднання «Кіровоградліс» на праві державної власності та акт про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд від 22.11.2001 року, відповідно до якого, комісією оглянуто пред`явлений до сдачі житловий будинок (квартиру АДРЕСА_13 ) після переобладнання, які сбудовані на АДРЕСА_14 . Житловий будинок має один поверх, складається з однієї кімнати загальною площею кв. 7-30 кв.м., житлової площі кв.7 21.0 кв.м. Комісія постановила прийняти в експлуатацію пред?явлений до сдачі житловий будинок померлого забудовника ОСОБА_8 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Позивач та відповідач ОСОБА_3 , які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з?явилися.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до положень частин 1 та 2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Згідно частин 6 і 7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За приписами п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що позивач був належним чином повідомлений та брав участь у судових засіданнях особисто і разом зі своїм представником 22.06.2021 (т.1 а.с.62), 14.09.2021 (т.1 а.с.181-184), 18.07.2022 (т.1 а.с.197), 13.09.2022 (т.1 а.с.227-228).

Однак в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення учасників справи у встановленому законом порядку про розгляд справи 05.01.2023 дати ухвалення рішення.

Враховуючи, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність позивача та його представника, які не були повідомлені про дату і час розгляду справи 05.01.2023, зазначене свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність сторони позивача, яка не була повідомлена про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило позивача та його представника можливості надати свої пояснення та вказати доводи по суті позову.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність, передбачених законом, обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність сторони позивача, які не повідомлені про дату, час і місце засідання суду і які обгрунтовують свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За змістом статей 316, 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Цивільне законодавство України визначає, що одним із способів захисту права власності є негаторний позов.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), серед способів захисту речових прав цивільне законодавства виокремлює усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.

Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Захист речового права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (негаторного позову) є можливим носієм речового права і передбачає доведення позивачем наступних обставин: 1) належність позивачу речового права, з приводу захисту якого він звертається до суду; 2) порушення цього права, його невизнання чи оспорювання; 3) вчинення цих дій саме відповідачем.

Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (частини перша, четверта, сьома статті 376 ЦК України).

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через ознаки, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Саме такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах: від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц (провадження № 61-39346св18), від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц (провадження № 61-16770св18).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначав, що відповідачі збудували споруди на прибудинковій території, яка належить органу місцевого самоврядування та, відповідно, зазначені забудови чинять перешкоди у вільному користуванні всім мешканцям будинку АДРЕСА_2 цією прибудинковою територією.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_3 , згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2002.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.01.2006 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 .

Згідно Рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 03.10.2002 року ОСОБА_3 надано дозвіл на добудову до житлового будинку та господарських будівель (гаражу, сараю та веранди) по АДРЕСА_11 (1/10 частина).

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Частинами першою - третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Згіддно ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;

в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Суб`єктами права власності на прибудинкову територію можуть бути: територіальні громади - на землі комунальної власності; держава - на землі державної власності; об`єднання власників багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків (далі - Положення), затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 05 квітня 1996 року № 31/30/53/396, прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд, тобто встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо).

Пунктом 4.1 Положення передбачено, що прибудинкові території (земельні ділянки) передаються у власність або надаються в користування відповідними органами місцевого самоврядування, в тому числі, на умовах оренди, об`єднанням власників будинків, для обслуговування існуючого житлового будинку (будинків) відповідно до земельного законодавства.

Згідно з пунктом 4.2 Положення суб`єктами права власності (користування) на земельні ділянки прибудинкових територій можуть виступати об`єднання власників багатоквартирних житлових, допоміжних та нежитлових приміщень, у тому числі вбудовано-прибудованих, багатоквартирних житлових будинків згідно з чинним законодавством. Законодавець при цьому не відносить до числа таких суб?єктів окремих фізичних осіб. Зміна цільового призначення земельних ділянок прибудинкової території допускається у випадку реконструкції, зміни функціонального призначення споруд, наявності інших обґрунтованих причин у відповідності з діючими нормами за дозволом відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4.4. Положення частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку.

Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається.

Право власності (користування) на прибудинкову територію (земельну ділянку) кожного співвласника будинку визначається у свідоцтві про право власності на частину будинку у вигляді відповідної частки.

Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

У справі, що переглядається, уповноважений на це орган, якому делеговані повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, із таким позовом в межах цієї справи до суду не звертався, а ОСОБА_1 , як особа, яка вважає, що її права та інтереси порушено спірним будівництвом, обґрунтовуючи свої вимоги наявністю перешкод у користуванні належною йому власністю у зв`язку з проведенням відповідачами будівництва, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного.

Ураховуючи, що позивач не довів чим саме відповідачі порушили його права та охоронювані законом інтереси, відсутні правові підстави передбачені статтею 391 ЦК України для задоволення позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов?язання за свій рахунок провести демонтаж самочинно збудованих споруд відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді С.І. Мурашко

О.А. Письменний