Справа № 577/4017/22
Провадження № 2/577/65/23

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Кузнєцовій О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Конотоп цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання права власності, визнання незаконним та скасування наказу та акту про примусове відчуження та вилучення майна, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на автомобіль КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску; визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 24.03.2022 року № 251 в частині прийняття рішення про примусове вилучення автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску; визнати протиправним та скасувати акт № 2 від 29.03.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна, а саме: автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути йому автомобіль КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску та стягнути судові витрати з відповідачів на його користь. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в Сarbay Кorea Сo.,Ltd. (Республіка Корея) він придбав автомобіль КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску, що підтверджується інвойсом від 20.11.2021 року та експортною декларацією № 43274-21-119684Х від 15.12.2021 року. Кошти за придбаний автомобіль він сплатив 22.11.2021 року в сумі 10869,02 дол. США, тобто, набув право власності на вказаний автомобіль. В липні 2022 року він дізнався, що ОСОБА_2 надійшли матеріали з в/ч НОМЕР_4 щодо відчуження автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску, а саме: акт №2 від 29.03.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна та звіт про оціночну (ринкову) вартість. В акті №2 від 29.03.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна власником автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску вказано ОСОБА_2 , який не є власником даного автомобіля, а лише діяв від його імені на підставі довіреності від 21.02.2022 року та надавав послуги з придбання на його ім`я за кордоном автомобіля. Крім того, електронна декларація U00150/2022/838395, яка зазначена в акті № 2 від 29.03.2022 року та підтверджує право власності ОСОБА_2 на даний автомобіль, відсутня в електронному реєстрі митних декларацій на Єдиному державному інформаційному веб - порталі відкритих даних «Єдине вікно для міжнародної торгівлі». Отримавши вказані документи, ОСОБА_2 повідомив йому, що так як він вказаний в акті власником автомобіля, то грошову компенсацію за автомобіль отримає він, тобто він не визнає його право власності на автомобіль КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску. Вважає, що вилучення авто за вказаними умовами є незаконним. Зазначена в акті № 2 від 29.03.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна оцінка ринкової вартості легкового автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску, проведена з порушенням законодавства, оскільки впливає на вартість наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану. Оскільки акт № 2 від 29.03.2022 року про примусове відчуження або вилучення майна оцінки ринкової вартості легкового автомобіля КІА Sorento, VIN (код) НОМЕР_3 , 2014 року випуску, по суті є правовстановлюючим документом на транспортний засіб для тимчасової реєстрації даного автомобіля за військовою частиною в Територіальному сервісному центрі МВС України на період запровадження військового стану.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 63).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнає (а.с. 46).

Відповідач військова частина НОМЕР_1 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 61).

Відповідач військова частина НОМЕР_2 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі його представника при ухваленні рішення просить врахувати відзив на позовну заяву (а.с. 48, 49) та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача письмової розписки на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, не вважається укладеним, відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю письмову розписку отримала.

Таким чином, вказаними вище нормативно-правовими актами визначені певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання договорів купівлі-продажу транспортних засобів, зокрема власник, який бажає продати автомобіль, повинен зняти автомобіль з реєстрації для продажу, а новий власник, в передбачені законом строки, зареєструвати за собою даний автомобіль, надавши документи, підтверджуючі придбання автомобіля, чіткий перелік яких визначено цими нормативно-правовими актами.

В судовому засіданні встановлено, що згідно довіреності від 21.02.2022 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 придбати (купити) на його ім`я за кордоном (країни Європи) автомобіль будь-якої марки, за ціну та на умовах на власний розсуд, розмитнити та перегнати придбаний транспортний засіб до України, поставити на відповідний облік автомобіль (а.с. 31).

Згідно Акту про примусове відчуження або вилучення майна № 2 від 29.03.2022 року, складеного військовою частиною НОМЕР_2 в особі уповноваженої особи військового командування начальника автомобільної служби озброєння логістики військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) майора ОСОБА_4 , здійснено примусове відчуження майна, а саме: транспортного засобу марки KIA SORENTO, VIN (код) НОМЕР_5 , 2014 року виготовлення, колір сірий, КПП автомат, вартістю 239 890 грн. Власником транспортного засобу є ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , право власності на майно підтверджується електронною декларацією U100150/2022/838305 (а.с. 6).

Відповідно до звіту про оціночну (ринкову) вартість СОД ОСОБА_5 встановлено середню ринкову вартість транспортного засобу марки KIA SORENTO, VIN (код) НОМЕР_5 , 2014 року виготовлення, станом на 29.03.2022 року, в розмірі 239 890 грн. (а.с. 7-21).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 21 квітня 202 2 рок №22122-ІХ, в Україні продовжено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 21 квітня 2022 року №22122-ІХ в Україні продовжено воєнний стан з 05 години 302 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. 30-34, 38, 39. 41-44, 53 Конституції України.

П. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» №4765-VI від 17 травня 2012 року, визначено, що примусове відчуження майна позбавлення власника права власності на індивідуально визначене майно, що перебуває у приватній або комунальній власності та яке переходить у власність держави для використання в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану за умови попереднього або наступного повного відшкодування його вартості.

Нормами закону України №4765-VI передбачено, що примусове відчуження майна в умовах правового режиму воєнного стану може здійснюватися з попереднім повним відшкодуванням його вартості.

У разі неможливості попереднього повного відшкодування за примусово відчужене майно таке майно примусово відчужується з наступним повним відшкодуванням його вартості.

П. 4 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як, зокрема, примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» складається акт про примусове відчуження або вилучення майна відповідного зразка, затвердженого КМУ від 31.10.2012 року №988.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2012 року № 998 затверджено Порядок розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Вищевказаною постановою також встановлено механізм прийняття, розгляду заяв та здійснення виплат для наступної повної компенсації за майно, примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

Зокрема, пунктом 3 Постанови КМУ № 998 передбачено, що заява про виплату наступної повної компенсації за примусово відчужене майно приймається, обліковується і розглядається за місцем відчуження майна, в умовах правового режиму воєнного стану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Крім того, стаття 11ЗУ №4765-VI встановлює, що для отримання наступної компенсації за примусово відчужене в умовах правового режиму воєнного стану майно, його колишній власник або уповноважена ним особа після скасування правового режиму воєнного стану звертається до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місце відчуження майна із заявою, до якої додаються акт і документ, що містить висновок про вартість майна.

Відповідно до п.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме позивач повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

У роз`ясненні п. 6 вказаної Постанови вказано, враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів по справі, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 133, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 15 серпня 2006 року Конотопським МРВ УМВС України в Сумській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ) про визнання права власності, визнання незаконним та скасування наказу та акту про примусове відчуження та вилучення майна, витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Буток Т. А.