Номер провадження: 22-ц/813/4841/23
Справа № 499/1020/21
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р.М.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі

головуючого Воронцової Л.П.,

суддів: Базіль Л.В.,

Ігнатенко П.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на додаткове рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року в цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2022 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду направлено представнику відповідача на електронну пошту 05 грудня 2022 року, що підтверджується довідкою ( а.с.139).

В процесі розгляду справи представником відповідача зроблено заяву про розмір витрат на правничу допомогу у сумі 10000 гривень(а.с.113-114).

Представник відповідача звернувся до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу та долучив докази понесення таких витрат та просив винести додаткове рішення про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Оскаржуваним рішенням стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. понесених відповідачем судових витрат.

11 січня 2023 року, не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" в особі представника Бережної Н.М., засобами поштового зв`язку направило до суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення понесених нею витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги скаржник обґрунтувала тим, що:

- порушення відповідачем вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України позбавило позивача можливості своєчасно подати свої доводи та заперечення щодо розумності та реальності заявлених позивачем витрат на правову допомогу, заявити клопотання про їх зменшення;

- заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу не відповідає критерію розумності та є не співмірним ані ціні позову, ані складності справи.

14 квітня 2023 року від адвоката Гареєва Є.М., який діє від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому адвокат зазначив, що:

- відповідачка не зробила відповідної заяви про стягнення судових витрат у першій заяві по суті справи, оскільки на час подання нею відзиву адвокат Гареєв Є.Ш. не представляв її інтереси,, однак після його вступу у справу, як представника, ним було зроблено відповідну заяву у поданих додаткових поясненнях;

- визначений відповідачем розмір понесених судових витрат є обґрунтованим та співмірним виконаній роботі. Так, адвокатом Гареєвим С.Ш. з метою спростування вимог позовної заяви вивчались її доводи та матеріали справи, робились адвокатські запити, відповіді, на які надавались суду разом із відповідними клопотаннями про долучення доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Предметом розгляду даної справи є стягнення витрат позивача на правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи.

Стягуючи з позивача суму понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з наданих на підтвердження фактично понесених відповідачем витрат на правничу допомогу документів та відсутністю заперечень позивача про визначений відповідачем розмір витрат.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, однак вважає заявлений позивачем їх розмір не обґрунтованим, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3-4 ст. 269 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Апеляційний суд погоджується із зауваженнями скаржника про недотримання відповідачем вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦІІК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у поданих 14 березня 2023 року відзиві на позовну заяву та клопотанні про витребування доказів не заявила про стягнення з позивача судових витрат та не навела їх орієнтовного розміру.

Разом з тим, апеляційний суд не вважає, що такі обставини є підставою для відмови у задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, виходячи з такого.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі N 922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі N 910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі N 908/574/20, від 29 вересня 2022 року у справі N 910/3055/20.

Апеляційний суд приймає до уваги, що, як вбачається з матеріалів справи, 06 липня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги. У подальшому, вступивши у справу, як представник та ознайомившись із матеріалами справи адвокат Гареєв Є.Ш. 30.11.2022 року подав до суду додаткові пояснення, у яких заявив клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., яку було направлено на електрону адресу представника позивача, з якої ним направлявся відзив на апеляційну скаргу.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє, як безпідставні доводи скаржника про позбавлення позивача можливості своєчасно подати свої доводи та заперечення щодо розумності та реальності заявлених позивачем витрат на правову допомогу.

Разом з тим, апеляційний суд проаналізувавши, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу з участі у справі, наданий адвокатом Гареєвим Є.Ш., та подані документи, зробив висновок, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності. Так наведений у наданому до апеляційного суду Розрахунку час на виконання таких послуг, на переконання апеляційного суду, є завищеним, оскільки не відповідає характеру та складності робіт, що фактично було виконані адвокатом.

За правилами оцінки доказів, встановлених ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі N 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі N 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі N 922/928/18, від 30.07.2019 у справі N 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі N 915/237/18).

З огляду на наведене, дослідивши надані заявником докази, які належним чином підтверджують понесені витрати, зважаючи на обсяг реально наданих адвокатом Гареєвим Є.Ш. послуг, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції, шляхом зменшення стягнутих судових витрат на правничу допомогу до 5 000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції змінює оскаржуване судове рішення, зменшуючи суму понесених відповідачем судових витрат, що підлягають стягненню з 10 000 грн. до 5 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Іванівського районного суду Одеської області від 13 грудня 2022 року змінити, зменшивши суму понесених відповідачем судових витрат, що підлягають стягненню з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 . з 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. до 5 000 (п`яти тисяч) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді : Л.В. Базіль

П.Я. Ігнатенко