Ухвала

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 358/38/22

провадження № 61-5151ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання незаконним переведення на посаду, визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: визнати дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 щодо переведення її на посаду няні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі наказу № 15 від 28 грудня 2021 року «По кадрах» протиправними та скасувати вказаний наказ; визнати протиправним рішення відповідача про її звільнення з роботи, прийняте на підставі наказу № 16 від 30 грудня 2021 року «По кадрах» та скасувати цей наказ; зобов`язати відповідача поновити її на посаді адміністратора кафе-бару «Богуславка» з 28 грудня 2021 року про що зробити відповідний запис в її трудовій книжці; зобов`язати відповідача оформити з нею трудові відносини за період з 22 червня 2021 року до 15 вересня 2021 року у зв`язку з фактичним виконанням роботи адміністратора кафе-бару «Богуславка» без укладання трудового договору; зобов`язати відповідача сплатити ЄСВ за її роботу в період з 22 червня 2021 року по 15 вересня 2021 року без укладання трудового договору.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року (повний текст якої складено 17 лютого 2023 року) апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року - без змін.

06 квітня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також подав до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року, посилаючись на те, що 18 березня 2023 року, тобто в межах встановленого частиною першою статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строку на касаційне оскарження він звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення, однак ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 березня 2023 року його касаційну скаргу було повернено на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України у зв`язку з тим, що скаргу було підписано особою, яка не має права її підписувати (не додано довіреності або іншого документа, що посвідчує повноваження представника). Однак в матеріалах справи наявна довіреність від 09 лютого 2022 року, видана строком на три роки позивачем на його ім`я. Вказаною довіреністю передбачено його право на представництво інтересів ОСОБА_1 в судах.

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Враховуючи, що представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вперше звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року в межах встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України (18 березня 2023 року) строку, однак не долучив до касаційної скарги документа, що посвідчує його повноваження на представництво інтересів ОСОБА_1 у Верховному Суді, вважаючи, що наявність такого документа у справі звільняє його від обов`язку долучення цього документа до касаційної скарги, при цьому після повернення його касаційної скарги заявник в найкоротший термін усунув зазначений недолік, надавши копію довіреності від 09 лютого 2022 року на представництво інтересів ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску заявником строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення. Тому клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно задовольнити.

Разом з тим касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, в касаційній скарзі має обов`язково наводитися обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).

Тобто, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19); пункт 4 - посилання на підстави, передбачені частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не містить наведених підстав касаційного оскарження судових рішень.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з наведеного, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.

Крім цього, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 пред`явила вимоги про: 1) визнання протиправними дій відповідача щодо переведення її на посаду няні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі наказу № 15 від 28 грудня 2021 року «По кадрах», та скасування вказаного наказу; 2) визнання протиправним рішення відповідача про її звільнення з роботи, прийнятого на підставі наказу № 16 від 30 грудня 2021 року «По кадрах», та скасування цього наказу; 3) поновлення її на посаді адміністратора кафе-бару «Богуславка» з 28 грудня 2021 року; 4) зобов`язання відповідача оформити з нею трудові відносини за період з 22 червня 2021 року до 15 вересня 2021 року; 5) зобов`язання відповідача сплатити ЄСВ за її роботу в період з 22 червня 2021 року по 15 вересня 2021 року без укладання трудового договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Тобто за наведеною правовою нормою ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги лише в частині її вимог про визнання протиправним і скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі.

Однак за інші пред`явлені нею позовні вимоги - три вимоги немайнового характеру: визнання протиправними дій відповідача щодо переведення її на посаду няні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі наказу № 15 від 28 грудня 2021 року «По кадрах», та скасування вказаного наказу; зобов`язання відповідача оформити з нею трудові відносини за період з 22 червня 2021 року до 15 вересня 2021 року; зобов`язання відповідача сплатити ЄСВ за її роботу в період з 22 червня 2021 року по 15 вересня 2021 року без укладання трудового договору їй необхідно сплатити судовий збір.

Позовну заяву подано в січні 2022 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 року - 2 481 грн) (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Отже, розмір судового збору за подання цієї касаційної скарги становить 5 954,40 грн (2 481 х 0,4 х 3 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 5 954,40 грн має бути перерахований або внесений за реквізитами: ГУК у м. Києві/Печерс. р?н/22030102, код за ЄДРПОУ - 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету - 22030102, найменування податку, збору, платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати Верховному Суду оригінал квитанції (платіжного доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 лютого 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук