ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-15/04 Головуючий суддя І інстанції Федосенко В. В.
Провадження № 22-ц/818/1305/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2002 року, постановлену у складі головуючого судді Федосенко В.В., по цивільній справі № 2-15/04, за заявою ОСОБА_2 - представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача з вказаним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, які йому завдав спадкодавець відповідача ОСОБА_5 . На обґрунтування вказав, що 23.07.1993 року той завдав йому тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_3 був визнаний інвалідом, по даному факту було порушено кримінальну справу і ОСОБА_4 був притягнутий до кримінальної відповідальності по ст. 101 ч. 1, 106 ч. 2 КК України в редакції 1960 року.

У травні 1999 року ОСОБА_4 помер. У зв`язку з чим постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26 липня 1999 року вказана кримінальна справа була закрита, а цивільний позов ОСОБА_3 був виділений у окреме провадження для його розгляду у порядку цивільного судочинства.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після померлого ОСОБА_4 ОСОБА_3 заявив свій позов до ОСОБА_1 , як правонаступника, який має відповідати за борг ОСОБА_4 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2004 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 7113 грн 37 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

При цьому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2002 року, яка наразі оскаржується, забезпечено вищевказаний позов та накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , яка на лежить на праві власності ОСОБА_4 .

Накладено арешт на майно, яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 .

Заборонено проведення дій щодо оформлення спадку на спірне майно і частину майна квартири АДРЕСА_1 до постановлення рішення по цивільній справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 травня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-15/04 в частині що є необхідною для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2002 року за заявою ОСОБА_2 представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування скарги зазначає, що він, ОСОБА_1 , згідно заповіту від 16.12.1994 року, посвідченого Четвертою запорізькою нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4024 є спадкоємцем померлого до ухвалення рішення по суті позову відповідача ОСОБА_4 .

Зауважує, що застосований судом арешт порушує його право спадкоємця на отримання спадщини шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори, що заявником виконано, проте ухвала обмежує конституційні права заявника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило

Колегія суддів, вислухала доповідь суддю-доповідача, за відсутністю учасників справи, належним чином повідомлених про її судовий розгляд, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Представник позивача ОСОБА_3 звернулась з клопотання по накладення арешту з метою забезпечення позову на квартиру АДРЕСА_1 , а також на майно відповідача у зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_4 помер, у нього є спадкоємці та в провадженні суду є невирішений спір по справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що клопотання представника позивача ОСОБА_2 є обґрунтованим.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечуючи позовні вимоги суд першої інстанції не звернув увагу на підставу та зміст спірних правовідносин та всупереч вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості не взяв до уваги, що застосування арешту та заборона оформлення спадщини поза межами спірних правовідносин у даному випадку є непропорційним втручанням у право спадкодавця на отримання спадщини, яке він внаслідок цього не змозі отримати та, у разі необхідності, використати його для відшкодування шкоди згідно вказаного рішенням суду. Суд першої інстанції забезпечуючи позов шляхом накладення арешту у світлі цих обставини свої висновки належним чином не вмотивував, в суді апеляційної інстанції не встановлено законних підстав для їх застосування у даній справі.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що застосовані судом заходи забезпечення позову у вигляді арешту непропорційно втручаються у майнове право відповідача на спадщину, а тому з цих мотивів підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про накладення арешту та заборони заборони проведення дій по оформленню спадщини.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2002 року скасувати.

Заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про забезпечення позову про заборону проведення дій щодо оформлення спадку на спірне майно і частину квартири АДРЕСА_1 до постановлення рішення по цивільній справі та накладення арешту на майно, яка знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , - залишити без задоволення

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 вересня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.