Справа № 277/1053/23
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ

іменем України

"20" вересня 2023 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Греська В.А.

при секретарі с/з Сорока М.М.

розглянувши в смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідачки на його користь 3% річних у розмірі 926 грн., інфляційні втрати у розмірі 3887,91 грн., судовий збір в розмірі 858,88 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Вимоги мотивує тим, що 17.10.2018 року Ємільчинським районним судом з відповідачки на його користь стягнуто завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4715,63 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу, а всього кошти в сумі 6420,43 грн.

Позивач зазначив, що 20.12.2018 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Рішення Ємільчинського районного суду від 17.10.2018 року на даний час залишається не виконаним. 3% річних та інфляційні втрати нараховуються на всю суму заборгованості згідно рішення суду. Також зазначив, що має право на стягнення з відповідачки суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення по справі 18.10.2018 року до дня подання до суду позову про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу 07.08.2023 року.

Позивач також зазначив, що загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 3887,91 грн., загальна сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 18.10.2018 року по 07.08.2023 року складає 926 грн., на підтвердження чого надає розрахунки.

09.08.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та судове засідання для розгляду даної справи по суті призначено на 31.08.2023 року з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник надіслав до суду клопотання, в якому просив провести судове засідання без його та позивача участі, зазначивши, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та вважає, що зібрані матеріали є достатніми для об`єктивного та всебічного розгляду справи.

Згідно відповіді №178025 від 09.08.2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідачці за вказаною вище адресою рекомендованим листом направлялися копія позовної заяви з доданими до неї документами, копія ухвали про відкриття провадження та судова повістка, які повернуто до суду разом із поштовою довідкою, в якій зазначено причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Розгляд справи було відкладено на 20.09.2023 року та виклик відповідачки було здійснено через оголошення на офіційному сайті судової влади України.

Таким чином відповідачка, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті судової влади України, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов суду не надіслала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 17.10.2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в порядку регресу в сумі 4715,63 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., а всього кошти в сумі 6420,43 грн.

Відповідно до постанови державного виконавця Ємільчинського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 20.12.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №277/858, виданого 20.11.2018 року Ємільчинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 коштів в сумі 6420 грн.

З наданих позивачем особисто проведених розрахунків, які не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами слідує, що в період з 18.10.2018 року по 07.08.2023 року на суму боргу 6420 грн. нараховано 3% річних у розмірі 926 грн. та в період з листопада 2018 року по липень 2023 року на суму боргу 6420 грн. нараховано інфляційні втрати в розмірі 3887,91 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення коштів, підтвердженого судовим рішенням.

За таких обставин суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідачки 3%річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Разом з тим, згідно ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем в підтвердження розміру 3% відсотків річних та інфляційних втрат надано відповідні результати розрахунків, які здійснювалися із суми боргу 6420 грн., яка існувала на час відкриття провадження та в свою чергу не надано доказів про наявність (відсутність) заборгованості ОСОБА_2 перед ним і в якому розмірі на час звернення до суду.

Таким чином в порушення зазначених процесуальних норм права, позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів про те, що у ОСОБА_2 перед ним наявна заборгованість у сумі 6420 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 354,355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 3% річних у розмірі 926 грн., інфляційних втрат у розмірі 3887,91 грн., судового збору в розмірі 858,88 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн. відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. А. Гресько