Справа № 953/9614/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м.Харків

Київський районний суд м.Харкова

у складі головуючого судді Губської Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути на її користь шкоду, спричинену внаслідок дорожньо- транспортної пригоди: матеріальну у розмірі 54318 гривень 49 копійок, та моральну у розмірі 20000 гривень, а також стягнути судові витрати.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.07.2020 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в межах якої, керуючи автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 на регульованому перехресті при повороті ліворуч, відповідач не надала переваги у русі транспортному засобу «Hyundai I10», д.н.з. НОМЕР_2 , завдаючи наведеному транспортному засобу механічні пошкодження, право власності на яке належить позивачу. Вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді доведена постановою Київського районного суду м.Харкова від 16.09.2020 у справі №953/11118/20. На момент пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», якою було сплаченопозивачу страхове відшкодування у розмірі 54291,51 грн. Позивачем заявлено, що сума фактичної (повної) матеріальної шкоди, спричинено позивачеві внаслідок дорожньо- транспортної пригоди перевищує суму страхового відшкодування, виплачену позивачеві страховиком. За таких обставин позивач вважає, що різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди та сумою страхового відшкодування, підлягає стягненню з відповідача, що дорівнює у розмірі 54318,49 грн.. Крім того, позивачеві спричинено моральну шкоду, з підстав позбавлення можливості користуватися власним транспортним засобом, наявністю відчуття остраху за власне життя та здоров`я, оцінюючи шкоду у розмірі 20000,00 грн..

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 12.07.2021 відкрито загальне позовне провадження.

До суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що позивачем отримано страхове відшкодування відповідно до визначеного страховиком розміру, позовні вимоги заявлено у межах страхового відшкодування, що суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір завданих збитків не підтверджено належним засобом доказування, жодного доказу спричинення моральної шкоди, обґрунтування її розміру позивачкою до позовної заяви не надано.

20.09.2021 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді ОСОБА_3 у відставку, цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Губською Я.В. від 31.01.2022 до справи залучено, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай».

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Губською Я.В. від 16.03.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду представник відповідача надав заяву, в якій просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав його безпідставності та необґрунтованості, а справу слухати за їх відсутності.

Представники третьої особи ТОВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином судовими повістками, причини неявки суду не повідомили, ніяких заяв на адресу суду не подавали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

08.07.2020 о 14 год. 00 хв. відповідач, керуючи автомобілем «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, перехрестя вулиць Чернишевська та Весніна у місті Харкові, на регульованому перехресті при повороті ліворуч з вулиці Алчевських міста Харкова вбік вулиці Сумська, не надала переваги у русі транспортному засобу «Hyundai 10», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок скоєного зіткнення, транспортний засіб «Hyundai I10», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці на праві власності, отримав механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16.09.2020 у справі №953/11118/20, відповідача визнано винним у здійсненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до укладеного між ними договору (полісу) цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №132050559.

Розмір страхового відшкодування згідно договору обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну, майну складає 130000 грн., франшиза за полісом 0 грн.

Позивачкою було подано звернення до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на отримання суми страхового відшкодування шкоди, за результатами чого було прийняте рішення та сплачено страхове відшкодування у розмірі 54291,51 грн.

Приймаючи рішення ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про виплату позивачу страхового відшкодування страховиком визначено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ ОСОБА_1 («Hyundai I10», д.н.з. НОМЕР_2 ) становить 170229,24 грн., вартість даного ТЗ до ДТП 151291,51 грн., вартість ТЗ після ДТП 97000 грн.

На підставі вимог ст.ст. 30, 30.1, 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 54291,51 грн., як різницю між вартістю даного ТЗ до ДТП та вартістю ТЗ після ДТП, з залишенням автомобіля у заявника. Також, страховою компанією вказано, що в даному випадку автомобіль вважається фактично знищеним.

Позивач погодилася із даним розміром страхового відшкодування, отримала дану суму, залишивши пошкоджений автомобіль у себе, який визнаний страховою компанією фактично знищеним, не заявляючи претензій до страховика в особі ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», про що також заявляє позивач і у позові.

Відповідно до вимог ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно ст. 30 вищезазначеного Закону «транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.»

Звертаючись в порядку вимог ст. 1194 ЦК України щодо недостатності страхового відшкодування до суду з позовом, позивачем наголошується, що після дорожньо- транспортної пригоди, вона, маючи на меті відремонтувати пошкоджений транспортний засіб, звернулась до ФОП ОСОБА_4 для надання послуг у сфері ремонту.

Відповідно то товарного чека №30021 від 30.03.2021, виданого ФОП ОСОБА_4 , загальна вартість запасних запчастин на транспортний засіб «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , які підлягали заміні, та ремонтних робіт, виконаних ФОП ОСОБА_4 становить 108610,00 грн..

Оскільки сума страхового відшкодування, яка виплачена їй страховою компанією не покриває витрати позивача на ремонт транспортного засобу, нею заявлено до стягнення з відповідача різницю між вартістю матеріальних збитків, оскільки обов`язок відшкодування яких за законом покладено на страховика 54291,51 грн. а фактичною матеріальною шкодою, спричиненою відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди згідно товарного чеку внаслідок ремонту - 108610,00 грн., яка складає матеріальну шкоду у розмірі 54318,49 грн., як різниця між виплаченою сумою страховою компанією та витратами на ремонт.

Крім того, позивачкою наголошене про спричинення їй моральної шкоди, оскільки позбавлення щоденної можливості використовувати власний транспортний засіб призвели до вимушених змін у повсякденному житті, які виразилися в тому, що позивачка була вимушена користуватися громадським транспортом або таксі в умовах карантинних обмежень, що створювало постійні незручності та ускладнення, сформовано острах за власне життя, відсутня впевненість у власній безпеці, оцінюючи власні моральні страждання у розмірі 20000 грн.

Судом, на підставі наданих позивачем та відповідачем доказів, установлено факт спричинення позивачці матеріальних збитків унаслідок винних дій відповідача, що ніким не оспорюється, цивільно- правова відповідальність відповідача застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», розмір страхового ліміту 130000 грн., франшиза 0 грн., встановлено здійснення страховиком відшкодування в межах страхового ліміту на суму 54318,49 грн. з встановленням СК автомобіля позивача фактично знищеним та виплату страхового відшкодування на підставі вимог ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди. Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу. Згідно змісту листа-відповіді на адвокатський запит ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» №51-0880 від 04.02.2021, що долучений позивачем до матеріалів справи, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 130000 грн.. Отже, матеріалами судової справи встановлено, що страховий ліміт відповідальності відповідача не перевищує заявлений позивачем розмір заподіяної майнової шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що оцінка та висновок щодо виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» здійснена на підставі протоколу огляду транспортного засобу, звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від ТОВ «Фаворит» №19937 від 03.08.2020, звіту про оцінку ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу №26092 від 05.04.2021, що не спростовується позивачем, а тому сумнівів у суду не викликає.

Позивачка отримала страхове відшкодування згідно ст. 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з висновком страхової компанії про фактичне знищення транспортного засобу та виплатою позивачці різниці між вартістю транспортного засобу до ДТП та після, з залишенням позивачу пошкодженого транспортного засобу, а отже ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» в передбаченому законом порядку здійснила виплату страхового відшкодування, тобто належним чином виконала свої зобов`язання відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідності до визначеного розміру завданих збитків суб`єктом оціночної діяльності.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо того, що у разі підтвердження факту сплати страхового відшкодування у розмірі, погодженому між страховиком та потерпілим, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Долучений позивачкою товарний чек є розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товару чи надання послуг, та не є доказом визначення вартості матеріального збитку згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Доказів на підтвердження спростування розміру оціненої страхової компанією збитків, позивачем до суду не надано, і позовні вимоги про відшкодування завданих збитків заявлено до особи, яку визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страховика на страхувальника, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Зазначений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-176цс18.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можлива лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15- ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування га страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону №1961-ІV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Долученими сторонами по справі доказами підтверджується, що за фактом допущеної дорожньо-транспортної пригоди, у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, розмір якого не перевищує ліміт відповідальності страховика, який був проведений у розмірі згідно огляду транспортного засобу, звіту про визначення вартості матеріального збитку та оцінки ринкової вартості транспортного засобу, що і було здійснено страховиком та виплачено страхове відшкодування за фактом знищення транспортного засобу та за вимогами ст. 30 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості покладання на нього відповідальності із сплати страхового відшкодування у розмірі, вказаному позивачем в порядку вимог ст. 1194 ЦК України, оскільки розмір завданої шкоди не перевищує суми страхової суми у розмірі 130000 грн., позивач погодилась з розміром виплаченої їй суми страхового відшкодування з визначенням фактично знищеного автомобіля після ДТП, і відповідальність в межах цієї суми несе страховик.

І суд зазначає, що доводи позивача в позові про те, що вона, залишивши в себе фактично знищений автомобіль після ДТП та отримавши страхове відшкодування за ст. 30 Закону України «Про обов*язкове страховування……» за таких обставин у страховій компанії, на свій ризик відремонтувала автомобіль, не може бути підставою за ст. 1194 ЦК України про стягнення з відповідача різниці коштів між витраченими сумами на ремонт та отриманими коштами в страховій компанії.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за тих підстав, що заявлені у позові задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та необгрунтованими.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із нищенням чи пошкодженням її майна. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Суд вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами те, що саме діями відповідачки їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачки та її вини в заподіянні моральної шкоди; не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені ним позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6-13, 15-16, 19, 81, 141, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Я. В. Губська