РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача суму судових витрат.

Стислий виклад позицій позивача.

З травня 2013 року сторони почали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство в АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки сторони по справі проживали без реєстрації шлюбі, запис про батька дітей було вчинено на підставі ст. 135 СК України.

Відповідач є батьком дітей, про що він неодноразово заявляв при свідках, після народження постійно піклувався про них, спілкувався з ними та проводив спільно час.

23.08.2019 ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 », проте в листопаді 2021 сторони розірвали шлюб, після чого припинили спільне проживання. Діти залишились проживати з позивачем, та наразі знаходяться на її повному утриманні. На прохання позивача відповідач відмовляється подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання батьківства по відношенню до дітей. На теперішній час ОСОБА_3 припинив піклуватись про дітей, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальну допомогу, а позивач не має можливості самостійно забезпечити повноцінне їх утримання та виховання.

Заперечень відповідача.

Відзив на позов відповідач не подавав.

Процесуальні дії, заяви та клопотання.

29.05.2023 ухвалою судді справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 05.07.2023.

05.07.2023 відповідач в підготовче засідання не з`явився, тому воно було розпочате у його відсутність. Ухвалою суду було призначено судово-медичну експертизу, а провадження у справі зупинено. Підготовче засідання не закінчено.

05.07.2023 (після проведення підготовчого засідання) від відповідача надійшла заява про визнання позову, у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.07.2023 провадження у справі поновлено, призначено продовження підготовчого засідання на 19.07.2023.

19.07.2023 позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність та прийняти рішення у підготовчому засіданні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повторно надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність.

Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.9).

Відповідно до копій свідоцтв про народження серій НОМЕР_1 та НОМЕР_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначений ОСОБА_9 (а.с.10,11), запис про батька у вищевказаних свідоцтвах здійснено відповідно до ч.1 ст.135 СК України, що вбачається з копій Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.12-13).

Згідно довідки виконавчого комітету Кармалюківського старостинського округу від 25.04.2023 № 01-5-2023/265 ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю та вели спільне господарство з 2013 по 2017 рік в АДРЕСА_2 (а.с.14), що також стверджується копією акту від 25.04.2023 (а.с.15).

Як вбачається з довідки Кармалюківського старостинського округу від 02.05.2023 № 01-5-2023/275 діти проживають разом з позивачем (а.с.16).

Мотиви суду. Норми права застосовані судом.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно ч.4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч.2 ст.128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, оскільки під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт того, що відповідач є біологічним батьком дитини, так як відповідач підтвердив факт свого батьківства.

Крім того, відповідач добровільно допомогу на утримання неповнолітніх дітей не надає.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічні обставини викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

На підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на корить позивача слід стягнути 50 % сплаченого судового збору, також з державного бюджету слід повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того, Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті підлягає стягненню з відповідача у дохід держави 50 відсотків судового збору.

Також представник позивача в позовній заяві просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги в розмірі 15000 грн., проте дані витрати документально не підтверджені, а тому в їх стягненні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265, 274 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, батьком дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (з 22.05.2023 до 22.06.2023) допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 536,80 грн. судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 536,80 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави суму судового збору в розмірі 536,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ