Ухвала

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 677/442/22

провадження № 61-5202ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2023 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод», третя особа - Хмельницький обласний центр зайнятості, про стягнення заробітної плати за час простою та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Красилівський агрегатний завод» (далі - ДП «Красилівський агрегатний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час простою та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що вона з 16 березня 2000 року до 16 серпня 2021 року працювала інспектором з кадрів ДП «Красилівський агрегатний завод». Наказом від 16 серпня 2021 року № 299к її звільнено з займаної посади. Наказом Хмельницького обласного центру зайнятості від 04 червня 2020 року № 127 «Про надання допомоги по тимчасовому безробіттю» відповідно до статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення» працівникам відповідача була надана допомога по частковому безробіттю на період здійснення заходів щодо запобігання виникнення та поширення короновірусної хвороби (COVID-19), а саме в період з 01грудня 2020 року по 31 травня 2021 року. Така допомога по частковому безробіттю у зв`язку з запровадженням на території України карантину була нарахована відповідачем і позивачці в розмірі 2/3 частини її посадового окладу - 12 476,88 грн, а саме: з січня по березень 2021 року у розмірі 4 000,00 грн за кожен місяць, за квітень 2021 року - 365,76 грн, за травень 2021 року - 111,12 грн. Однак, дана допомога не була отримана позивачкою у зв`язку з її виплатою центром зайнятості після її звільнення з роботи. Позивачка посилалась на те, що факт нарахування та призначення допомоги по частковому безробіттю у зв`язку з запровадженням на території України карантину за вказаний вище період роботи у відповідача підтверджує факт простою через карантин, так як в іншому випадку, а саме за відсутності простою та забезпечення позивачки роботою, будь-яких правових та фактичних підстав для призначення їй допомоги по частковому безробіттю за вказаний період не було. Вважала, що відповідач зобов`язаний був оплатити час простою з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року в розмірі 2/3 частини її посадового окладу - 12 476,88 грн. На час звільнення позивачки з нею повний розрахунок по заробітній платі проведений не був, а тому у відповідача виникла відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), у вигляді сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 серпня 2021 року по 17 березня 2022 року, який дорівнює розміру несвоєчасно виплаченій заробітній платі в сумі 12 476,88 грн.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року стягнуто з ДП «Красилівський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 12 476,88 грн заборгованості по заробітній платі за період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року, та 12 476,88 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього -24 953,76 грн. Стягнуто з ДП «Красилівський агрегатний завод» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу кошти за період з 01 січня 2021 року по 31 травня 2021 року в розмірі 2/3 частини її окладу не пізніше дня звільнення ОСОБА_1 , а саме 16 серпня 2021 року, і непроведення такої виплати є підставою для притягнення відповідача до передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (далі -ТОВ) «Красилівський агрегатний завод», яке є правонаступником ДП «Красилівський агрегатний завод», задоволено. Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ТОВ «Красилівський агрегатний завод» запроваджено скорочену діяльність підприємства шляхом скорочення тривалості робочого часу для працівників, а тому працівникам, що не залучалися до роботи, заробітна плата не нараховувалась і не виплачувалась, а згідно з вимогами статті 47-1 Закону України «Про зайнятість населення», статті 1 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 22 квітня 2020 року № 306 «Про затвердження Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2», нараховувалась допомога по частковому безробіттю. Таким чином, позивачка у період часу з січня 2021 року по березень 2021 року замість отримання заробітної плати мала отримувати допомогу по частковому безробіттю на період карантину та в період з квітня 2021 року по травень 2021 року за робочі дні, в які позивачка не залучалась до роботи, мала отримувати також допомогу по частковому безробіттю на період карантину, загальний розмір якої становить 12 476,88 грн. Суд відхилив також посилання позивачки на обов`язок відповідача оплатити позивачу час, оскільки на підприємстві ТОВ «Красилівський агрегатний завод» не встановлювався простій в порядку визначеному законом.

Додатковою постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року заяву ТОВ «Красилівський агрегатний завод» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Красилівський агрегатний завод» судовий збір у розмірі 1 488,60 грн. Повернуто ТОВ «Красилівський агрегатний завод» 2 232,90 грн надміру сплаченого судового збору.

ОСОБА_1 у квітні 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2023 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі (24 953,76 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що порушені нею питання мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування частини першої статті 34 КЗпП України у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Доводи ОСОБА_1 не свідчать про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що дана справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для заявника (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 березня 2023 року та додаткову постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красилівський агрегатний завод», третя особа - Хмельницький обласний центр зайнятості, про стягнення заробітної плати за час простою та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак