ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/681/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

з участю сторін - представника позивачки

ОСОБА_1 - адвоката Кметика Я.С.

представника Тернопільського ліцею №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області

- адвоката Чудопалова Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10843/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кметик Ярослав Степанович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського ліцею №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області, Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, постановленого суддею Стельмащуком П.Я., повний текст складено 15 травня 2023 року ,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Тернопільського ліцею №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області, Тернопільської обласної ради, про визнання незаконним та скасування наказу директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети №202-К від 28.08.2018 про звільнення позивача з роботи, поновити позивача на роботі в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети та стягнення з відповідачів на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала з 02.09.2002 по 30.08.2018 в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети на посаді викладача по класу гітари. 28.03.2018 Тернопільська обласна рада ухвалила рішення №930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради».

28.08.2018 наказом директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети №202-К її звільнено з роботи на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією. Однак, постановою Верховного Суду від 08.06.2022 скасовано рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018. Так як підстава для видачі наказу про звільнення (рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018) скасована, то й наказ про звільнення з роботи є незаконний. Про рішення Верховного Суду позивач взнала лише 08.08.2022 з сайту Верховного Суду. Тому, вважає що строк на оскарження наказу про звільнення слід рахувати саме з цієї дати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського ліцею №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області, Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Кметик Я.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не з`ясовано обставини справи, що стало наслідком прийняття незаконного рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки про порушене право вона дізналась лише 8 серпня 2022 року із сайту Верховного Суду. 8 червня 2022 року постановою Верховного Суду в справі №819/707/18 було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та ухвалено нове рішення , яким вирішено скасувати рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної школи I-III ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв , тому вона в місячний строк після того, як дізналась про порушене право на звільнення, і звернулась до суду за захистом та відновлення її прав.

Зазначає, що слухання вищевказаної справи про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 28 березня 2018 року №930 проводилось впродовж чотирьох років, а про порушення права вона дізналась лише 8 серпня 2022 року, що не залежало від її волевиявлення - є поважною причиною пропуску строків на звернення до суду з даним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Тернопільського ліцею №21 спеціалізованої мистецької школи ім.І.Герети адвокат Чудопалов Ю.Ю. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду повно та всебічно досліджено обставини справи на основі яких зроблено законні висновки та правомірно відмовлено у задоволенні позову.

Зазначає, що суд обґрунтовано прийшов до переконання про відсутність поважних причин на пропуск строку звернення до суду. Посилання позивачки на те, що на момент її звільнення у задоволенні позову по справі №819/707/18 судом першої інстанції було відмовлено, і нею по суті було прийняте рішення очікувати остаточне рішення по даній справі не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки саме у спорах щодо звільнення перебіг строку звернення до суду пов`язаний виключно з датою ознайомлення з наказом про звільнення, а не днем коли особа дізналась про порушення свого права, і дана норма у спорах про звільнення встановлена статтею 233 Кодексу законів про працю України є імперативною.

Позивач не була обмежена у праві звернутись до суду з даним позовом у місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення заявивши про розгляд справи №819/707/18, оскільки для таких випадків законодавцем встановлений обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Посилання позивачки на проявлення формалізму судом першої інстанції у трактуванні процесуального законодавства, що по суті полягало у виконанні судом вимог щодо дотримання строків на звернення до суду є необґрунтованим та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Представник позивачки адвокат Кметик Я.С. підтримав вимоги апеляційної скарги, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник Тернопільського ліцею №21 - спеціалізованої мистецької школи ім.Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області адвокат Чудопалов Ю.Ю. заперечив апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Представник Тернопільської обласної ради, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Враховуючи вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає їх неявку в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що з 02.09.2002 по 30.08.2018 позивачка працювала в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети на посаді викладача по класу гітари, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Згідно довідки Тернопільського ліцею №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області №02/12-87 від 03.04.2023, заробітна плата позивача (нарахована) у 2018 році склала, зокрема, за травень 9238,65 грн, за червень 13072,06 грн. (в т.ч. 4264,00 грн. матеріальна допомога і 1417,18 грн. відпускні), за липень 8786,55 грн. відпускних, за серпень 73399,24 грн. (в т.ч. 5668,74 грн. відпускних, 59520,30 грн. компенсації відпускних, 5270,63 грн. вихідна допомога).

28.03.2018 Тернопільська обласна рада ухвалила рішення №930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради».

Відповідно до наказу директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети №202-К від 28.08.2018 позивачку з 30.08.2018 звільнено з роботи на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією шляхом злиття вищевказаних двох навчальних закладів. В якості підстави наказу вказано рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018.

Із наказом позивач ознайомилась 30.08.2018, що підтверджено особистим підписом позивача на копії наказу, а також не заперечується представником позивача.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Тернопільський ліцей №21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради Тернопільської області зареєстрований як юридична особа у даному реєстрі 06.09.2018 та є правонаступником Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради.

Постановою Верховного Суду від 08.06.2022 по справі №819/707/18 скасовано вищезгадане рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018.

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позивач звернулась із даним позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі 18.08.2022, що підтверджується вхідним штампом на позовній заяві.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

В силу статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статті 51 КЗпП України однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, серед інших є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом першим статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч. 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Також, відповідно до ч. 2 цієї ж статті КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Положення статті 235 КЗпП України були б застосовані у даній справі у разі не пропуску позивачем строку звернення до суду за вирішенням трудового спору або пропуску цього строку з поважних причин.

Частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення минуло не більше одного року.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивачки було рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018 Про реорганізацією шляхом злиття вищевказаних двох навчальних закладів, яке було скасовано постановою Верховного Суду від 08.06.2022 року у справі №819/707/18.

Апеляційний суд зазначає, що підстави незаконності звільнення позивачки стороною відповідача фактично не заперечені, лише подано заяву про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду із заявленими вимогами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивачка звільнена з роботи саме у зв`язку з реорганізацією школи на підставі рішення Тернопільської обласної ради №930 від 28.03.2018 року, після визнання судовим рішенням такої реорганізаціїї незаконною, вона мала право бути поновленою на раніше займаній посаді у цьому підприємстві, тобто вимоги позивачки є обґрунтованими.

Разом з тим, вирішуючи заявлені позивачкою позовні вимоги, місцевий суд враховував норми, передбачені статтею 233 КЗпП України, якою встановлено строки звернення за вирішенням трудових спорів до суду, згідно якої у справах про звільнення працівник може звернутися до суду у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Порушення вказаного строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення в суд, визначеного ст. 233 КЗпП України.

Так, ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Із наказом про звільнення позхивачка ознайомилась 30.08.2018 року.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Передбачений статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин.

Безумовним є те, що поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, слід визнавати ті причини, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення особи до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами.

Отже, підстави пропуску строку, визначеного статті 233 КЗпП України, можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність таких об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження позивачки про те, що розгляд справи про визнання незаконним рішення Тернопільської міської ради від 28 березня 2018 року №930 проводилось впродовж чотирьох років, та про порушення права вона дізналась лише 8 серпня 2022 року, що не залежалдо від її волевиявлення - є поважною причиною пропуску строків на звернення до суду з даним позовом.

Також апеляційний суд звертає увагу, що встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність належної заяви відповідача про застосування наслідків пропущення строку звернення до суду у суді першої інстанції.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі позивачка стверджувала про неможливість звернення до суду у визначений законом місячний строк з дня вручення наказу про звільнення, тобто в термін до 30.09.2018 року, оскільки на час її звільнення рішенням суду від 29.08.2018 року було встановлено законність прийнятого Тернопільською обласною радою рішення №930 від 28 березня 2018 року. Про порушене право вона дізналась 8 червня 2022 року із сайту Верховного Суду , постановою якого було скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року .

Позивачка просила суд врахувати такі обставини й визнати поважними вищевказані причини, які фактично перешкодили подати до суду позов про поновлення на роботі у визначений законом строк.

Колегія суддів вважає, що очікування позивачкою остаточного рішення по даній справі не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки саме у спорах щодо звільнення перебіг строку звернення до суду пов`язаний виключно з датою ознайомлення з наказом про звільнення, а не днем, коли особа дізналась про порушення свого права, і дана норма у спорах про звільнення встановлена статтею 233 Кодексу законів про працю України є імперативною.

Позивач не була обмежена у праві звернутись до суду з даним позовом у місячний строк з дня отримання копії наказу про звільнення заявивши про розгляд справи №819/707/18, оскільки для таких випадків законодавцем встановлений обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Дослідивши вказані обставини суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою без поважних причин пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки наведені нею обставини не свідчать про наявність причин, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення позивачки до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується із наведеними висновками суду, оскільки позивачка не навела ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі причин, які б об`єктивно перешкоджали їй, як звільненому працівнику, в реалізації її права на оскарження рішення роботодавця щодо її звільнення в місячний строк.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення та поновлення позивачки на роботі у зв`язку з пропуском нею строку, визначеного законодавцем на звернення до суду.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.

Оскільки вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпосередньо залежить від вирішення вимоги про поновлення позивачки на роботі, така вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а тому також не підлягає до задоволення.

Безпідставними є доводи скаржника про те, що , оскільки вказана обставина судом не встановлена та матеріалами справи не підтверджена. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а твердження апеляційної скарги про незаконність судового рішення зводяться до власного тлумачення стороною позивачки характеру спірних правовідносин.

У відповідності до ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, судовий збір за подання апеляційної скарги належить компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кметик Ярослав Степанович залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 9 травня 2023 року залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 вересня 2023 року.

Головуючий С.І. Дикун

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак