Ухвала

25 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 465/1070/20

провадження № 61-5488ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2004 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку, не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 16 червня 2004 року. У Франківському відділі держаної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 54688720 з примусового стягнення аліментів.

Вказувала, що на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ Київської області від 22 лютого 2019 року № 3746 заборгованість по сплаті аліментів станом на 31 січня 2019 року складала 65 934,22 грн.

Зазначала, що на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Франківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУМЮ від 03 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 03 січня 2020 року становила 73 280,30 грн, заборгованість з червня 2018 року по грудень 2019 року становить 73 280,30 грн.

Стверджувала, що оскільки пеня яка стягується за рішенням суду не повинна перевищувати 100 відсотків заборгованості, то відпала необхідність обчислювати неустойку (пеню) по заборгованості аліментів за період з травня місяця 2014 року і тому неустойка (пеня) обчислюється з 01 лютого2018 року.

На думку позивачки відповідач має сплатити позивачу неустойку (пеню) по заборгованості аліментів за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року, але не менше 100% заборгованості, тобто не менше 73 280,30 грн, а тому з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року розмір неустойки (пені) складає 131 742,50 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 73 280,30 грн неустойки (пені) у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 73 280,30 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 840,80 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 840,80 грн скасовано. В іншій частині рішення залишено без змін.

ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» у квітні 2023 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, а тому зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції, крім випадку, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Зокрема ОСОБА_1 зазначає, що справа має виняткове значення для нього, оскільки у випадку виконання судового рішення він та його сім`я залишиться без засобів для існування.

Верховний Суд, враховуючи ціну та предмет позову, висновки суду апеляційної інстанції, зроблені за результатами оцінки доказів, а також доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються неправильної оцінки судами доказів у справі, що згідно зі статтею 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, відхиляє такі доводи, як необґрунтовані.

Поняття виняткового значення справи для заявника є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення.

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак