Справа № 450/1805/21 Головуючий у 1 інстанції Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2548/22 Доповідач в 2-й інстанції Савуляк Р. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , предтавника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволеного частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 2080 євро, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 75515 грн. 02 коп., 5400 доларів США, що згідно курсу НБ України на день ухвалення рішення еквівалентно 197470 грн. 44 коп., та 88700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3479 грн. 40 коп.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 надав лише копію свідоцтва про смерть спадкодавця, копію свого свідоцтва про народження та довідку про склад сім`ї і з матеріалів поданої позовної заяви неможливо встановити чи є ОСОБА_1 єдиним спадкоємцем всього майна померлого ОСОБА_5 чи є ще й інші спадкоємці.

Вказує, довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку № 19 від 27 січня 2021 року не є належним та достовірним доказом в розумінні ст. ст. 77, 79 ЦПК України, оскільки така довідка видана 27 січня 2021 року, а спадкодавець ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за рік до видачі довідки, відтак вказану довідку не можна вважати належним підтвердженням тієї обставини, що позивач постійно проживав до дня смерті разом із спадкодавцем ОСОБА_5 .

На думку скаржника, ОСОБА_1 не підтвердив належними доказами своє праве вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд першої інстанції не встановив наявність між позивачем та відповідачем правовідносин за договором позики, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

29 червня 2023 року від представника ОСОБА_6 ОСОБА_2 надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

В обґрунтування вимог вищезгаданої заяви заявник покликається на те, що оскільки позивач помилково заявив позовні вимоги на все спадкове майно, не врахувавши, що набув права вимоги на майнові права після смерті свого батька- ОСОБА_7 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частинах разом зі своєю сестрою ОСОБА_8 , яка, будучи малолітньою на час смерті батька, прийняла автоматично 1/2 частини спадкового майна в силу вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України.

За вказаних обставин просить прийняти відмову від позовних вимог в частині стягнення 1/2 вартості майнових вимог за розписками від 07 травня 2004 року, від 06 серпня 2004 року та від 28 серпня 2008 року.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність вимог за заявою про відмову від позову, обізнаність позивача з наслідками такої відмови, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За загальним положенням, яке міститься в частині першій статті 206 ЦПК України, також передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію, незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає невинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною третьою статті 206, пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Також, окрім цього, згідно п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для відхилення заяви ОСОБА_1 про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції, не встановлено.

Враховуючи викладене та вимоги статті 13 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи, та подану позивачкою письмову заяву про відмову від позову, відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови позивача від частини позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно визнати нечинним і закрити провадження у справі в цій частині.

Керуючись ст.ст. 182, 206, 260, 261, 368, 373 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Прийняти заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відмову від позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1 040 євро та 200,00 доларів США відповідно до розписки від 07 травня 2004 року, 3 000 гривень відповідно до розписки від 06 серпня 2004 року, 2500,00 доларів США відповідно до розписки від 28 серпня 2007 року та 41 350 гривень відповідно до розписки від 15 липня 2008 року.

Визнати нечинним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1 040 євро та 200,00 доларів США відповідно до розписки від 07 травня 2004 року, 3 000 гривень відповідно до розписки від 06 серпня 2004 року, 2500,00 доларів США відповідно до розписки від 28 серпня 2007 року та 41 350 гривень відповідно до розписки від 15 липня 2008 року

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в частині стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 1 040 євро та 200,00 доларів США відповідно до розписки від 07 травня 2004 року, 3 000 гривень відповідно до розписки від 06 серпня 2004 року, 2500,00 доларів США відповідно до розписки від 28 серпня 2007 року та 41 350 гривень відповідно до розписки від 15 липня 2008 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 14 липня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.