Справа № 461/3563/20
Провадження № 2-і/461/19/23
У Х В А Л А

20.07.2023 року місто Львів

Галицький районний суду м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Львова заяву адвоката Шокало Володимира Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі,

встановив:

Фактичні обставини справи, суть заяви та дані про особу, яка її заявила,

суть питання, яке вирішується судом.

Адвокат Шокало Володимир Степанович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить привести виконавчий лист від 21.02.2022 по справі №461/3563/20 у відповідність до вимог встановлених законом.

Заяву обґрунтовує тим, що 16.12.2021 року Львівський апеляційний суд розглянув справу №461/3563/20 та змінив рішення Галицького районного суду м. Львова за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій та стягнення завданої шкоди. Суд, зокрема вирішив стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоду в розмірі 51561 гривень 24 копійки.

21.02.2022 року Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоди у розмірі 51561 гривень 24 копійки, де боржником виступає Галицька митниця Держмитслужби.

Вказаний виконавчий лист був скерований до виконання. Однак, Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області листом №5-11-11/8095 від 30.06.2022 року повідомила ОСОБА_1 про те, що резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому листі по справі №461/3563/20 передбачає стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 шкоду в розмірі 51561,24 гривень. Однак, у виконавчому листі по справі №461/3563/20 у відомостях про боржника визначено Галицьку митницю Держмитслужби.

Таким чином, орган Державна казначейська служба України повідомила про те, що резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому листі не відповідає відомостям про боржника і, керуючись підпунктом 1 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, повернула виконавчий документ, як такий, що оформлений з порушенням встановлених вимог.

На підставі наведеного, просить заяву задовольнити.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справ судом віднесено до основних засад судочинства в Україні. Ця засада втілена, зокрема, у главі 6 Розділу І та у п. 10 ч. 3 статті 2 ЦПК.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що учасники провадження повідомлялася про місце, час, дату розгляду справи та обізнані про наявність даної справи у провадженні суду, визнано можливим провести розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника, можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава на користь чи в інтересах яких видано виконавчий лист. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо незабезпечення належного зберігання товару, вилученого згідно протоколу про порушення митних правил №1489/20900/18 від 04 березня 2018 року.

Визнано протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25 лютого 2020 року.

Стягнуто з Державної казначейської служби (ідентифікаційний код 37567646) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) шкоду в розмірі 51 561 гривень 24 копійок.

Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по справі в сумі 22 770,40 гривень.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року апеляційні скарги Галицької митниці Держмитслужби та Державної казначейської служби України задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 березня 2021 року та додаткове рішення Галицького районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року змінено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоду в розмірі 51 561 гривень 24 копійок.

Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 7770 гривень.

Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 3000 гривень витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

В решті рішення суду залишено без змін.

21 лютого 2022 року Галицьким районним судом м. Львова було видано виконавчий лист про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоди у розмірі 51 561 гривень 24 копійки, де боржником зазначена Галицька митниця Держмислужби. Вказаний виконавчий лист був скерований до виконання.

В той же час, згідно листа Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області №5-11-11/8095 від 30 червня 2022 року резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому листі по справі №461/3563/20 передбачає стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 шкоди в розмірі 51 561,24 гривень, однак, у виконавчому листі по справі №461/3563/20 у відомостях про боржника визначено Галицьку митницю Держмитслужби.

Таким чином, Державна казначейська служба України повідомила про те, що резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому листі не відповідає відомостям про боржника і, керуючись підпунктом 1 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, та повернула виконавчий документ, як такий, що оформлений з порушенням встановлених вимог.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Згідно з підпунктом п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду, в ній зазначено наступне: «У той же час, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заподіяну шкоду слід стягнути з Державної казначейської служби», а також «Отже, заявлена сума матеріальної шкоди підлягає стягненню з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції слід змінити».

Крім цього, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для виправлення описки (помилки) у виконавчому листі, вказавши належного боржника Державний бюджет України.

При цьому, при ухваленні даного рішення суд враховує доводи наведені судом апеляційної інстанції у постанові від 26 червня 2023 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 432 ЦПК України,

постановив:

заяву адвоката Шокало Володимира Степановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про виправлення помилки у виконавчому листі задовольнити.

Виправити помилку, допущену у виконавчому листі виданому Галицьким районним судом м. Львова 21 лютого 2022 року у справі № 461/3563/20, про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шкоди в розмірі 51561 гривень 24 копійки, вказавши боржником Державний бюджет України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20 липня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький