КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6545/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд сервіс енерго» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд сервіс енерго» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ТОВ «Вуд сервіс енерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 321 867,42 грн, завдані ОСОБА_1 шляхом створення перешкод ТОВ «Вуд сервіс енерго» у користуванні належною йому на праві приватної власності 143/300 частини квартири, яка знаходиться за адресою: квартира АДРЕСА_1 , та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 11 березня 2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 143/300 частини квартири загальною площею 101,8 кв.м, житловою площею 67 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Вуд сервіс енерго» на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів серії та №168, виданого 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук О.О.

Вищезазначена квартира належить на праві спільної часткової власності ТОВ «Вуд сервіс енерго» та ОСОБА_1 . Частка ТОВ «Вуд сервіс енерго» у праві спільної часткової власності становить 143/300.

На переконання позивача ОСОБА_1 чинить перешкоди товариству у реалізації права володіння, користування та розпоряджання нерухомим майном, оскільки не допускає ТОВ «Вуд сервіс енерго» до належної йому частини квартири, змінила замок на вхідних дверях, чим завдає значних матеріальних збитків. Окрім цього, відповідач здає в оренду усю квартиру, отримує дохід від здачі в оренду не лише своєї частини квартири, але й частини позивача.

На підставі викладеного, позовні вимоги просило задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Уважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

У мотивування вимог зазначає, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ТОВ «Вуд сервіс енерго» у реалізації права володіння, користування та розпорядження нерухомим майном.

Вказує, що відповідач не допускає ТОВ «Вуд сервіс енерго» до належної йому частини квартири, змінила замок та без погодження із співвласником буде проводити демонтаж елементів оздоблювального ремонту, а також частин спільного майна, таких як двері, вікна, освітлення, радіатори опалення тощо, що знецінює спільне майно.

Окрім того, зауважує, що частина квартири придбавалась з метою розселення працівників ТОВ «Вуд сервіс енерго», проте у зв`язку з діями відповідача ТОВ «Вуд сервіс енерго» вимушено розселити своїх працівників в іншому місці та на вкрай невигідних для товариства умовах, що призводить до значних матеріальних збитків.

Також посилається на те, що ОСОБА_1 здає всю квартиру юридичним особам в оренду та отримує дохід в тому числі і з частини квартири товариства.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів, що відповідач вчиняє дії, які перешкоджають позивачу у користуванні зазначеним майном, суду не надано.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 11 березня 2021 року право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 143/300 квартири загальною площею 101,8 кв.м, житловою площею 67 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ТОВ «Вуд сервіс енерго» на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів серії та №168, виданого 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коліжук Оленою Олександрівною.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на 157/300 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки серії та номер 1049, виданого 11 червня 2007 року.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Вуд сервіс енерго» посилається на те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні належною йому на праві приватної власності 143/300 частиною квартири, чим завдає збитки, які позивач оцінює у розмірі 321 867, 42 грн.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду є, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частини третьої статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями частини другої статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року (зі змінами та доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній при чинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди.

Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач вчиняє будь-які дії, які б перешкоджали позивачу у користуванні його власністю.

Посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_1 самостійно, без згоди відповідача, проводить демонтаж елементів оздоблювального ремонту та у вказаній квартирі працюють будівельники, не підтверджується матеріалами справи та ґрунтується виключно на припущеннях позивача.

Як вірно зазначено місцевим судом, єдиними доказами на підтвердження того, що відповідач здає вказану квартиру в оренду юридичним особам, є витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ВН нерухомість», ТОВ «ВС Колсантинг», ТОВ «Аналітичне агентство економік східної Європи», ТОВ «Парфюм-фонд», ТОВ «Міжнародна адвокатська компанія Віталій Синиченко та партнери», Київська регіональна організація Соціал-демократичної партії України, Товариства дружби «Україна-Швеція», які свідчать про реєстрацію вказаних юридичних осіб за адресою: АДРЕСА_2 , але не про фактичне місцезнаходження чи здачу вказаної квартири в оренду цим юридичним особам.

Також не підтверджується жодними доказами та обставина, що відповідач здає в оренду всю квартиру, включаючи частку ТОВ «Вуд сервіс енерго».

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, жодних доказів того, що відповідач вчиняє будь-які дії, які перешкоджають позивачу у користуванні зазначеним вище майном, суду не надано.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на положення статті 391 ЦК України, якими передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі нежитлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зважаючи на викладене, позивач у разі порушення його прав на користування належним йому майном має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Проте, матеріали справи не місять будь-яких даних, чи звертався позивач за захистом свого порушеного права.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо стягнення з відповідача збитків, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки причетність відповідача до завданих збитків позивачу не була встановлена, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи та наявними у справі доказами, фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вуд сервіс енерго» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник