Постанова

Іменем України

19 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 727/5691/22

провадження № 61-2068св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого

є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року у складі судді Смотрицького В. Г., додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 03 листопада 2022 року у складі судді Смотрицького В. Г. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Кулянди М. І., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого

є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення банківського вкладу).

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», в особі начальника Кіцманського відділення

ПАТ «Укрсоцбанк» № 933 ОСОБА_2. укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року № 9.

15 жовтня 2014 року було здійснено депозитний вклад на суму 11 367,92 Євро відповідно до розпорядження банку на внесення коштів на депозит

від 15 жовтня 2014 року.

Разом з тим АТ «Альфа-Банк» не виконало зобов`язання з повернення суми депозитного вкладу.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні

№ 0000622, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань

21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами третьою - п`ятою статті 191, частиною другою статті 200 КК України, 18 липня 2014 року, ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення

ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно,

з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище,

в приміщенні Кіцманського відділення № 933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в місті Кіцмань на вул. Незалежності, 71, заволоділа коштами фізичних осіб.

Під час досудового розслідування були проведені експертизи,

що підтверджують підписання начальником Кіцманського відділення

ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. договорів, розпоряджень, скріплених підписами сторін та печаткою банку.

Станом на момент видачі зазначеного розпорядження від 15 жовтня 2014 року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. у силу посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб.

Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня

2019 року стало АТ «Альфа-Банк».

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Альфа-Банк» на її користь кошти за договором банківського вкладу від 15 жовтня 2014 року у сумі 11 367,92 Євро - банківський вклад, а також витрати на правничу допомогу.

Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»,

на користь ОСОБА_1 банківський вклад за договором банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року № 9 у сумі 11 367,92 Євро.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року стягнуто з АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу

в сумі 8 000,00 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Альфа-Банк», залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що є встановленим факт укладення між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 договору банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року № 9 із внесенням ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок.

На обґрунтування таких висновків суди послалися на розпорядження банку про внесення коштів на депозит, яке містить підписи начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За відсутності доказів виконання зобов`язання банком щодо повернення депозиту ОСОБА_1 має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором.

У своїх висновках, надаючи оцінку доводам банку про недоведеність укладення між сторонами договору, в силу вчинення працівником банку кримінального правопорушення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 правомірно сподівалася на належне оформлення договору між нею і банком, в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 . Зазначений договір не визнано недійсним, у ньому містяться підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 », «начальник Кіцманського відділення ОСОБА_2.». Внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок підтверджується належними доказами.

Стягуючи з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 8 000,00 грн, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахував умови договору, укладеного 14 червня 2022 року між адвокатом Гончаруком В. В. та ОСОБА_1., акт виконаних робіт

від 21 вересня 2022 року та виписку за рахунком від 15 вересня 2022 року,

та виходив із доведеності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2023 року АТ «Сенс Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано із суду першої інстанції.

15 березня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема на те, що судами застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 5011-66/7999-2012,

від 14 серпня 2018 року у справі № 922/3775/17, від 20 травня 2020 року

у справі № 569/12481/15, від 03 лютого 2021 року у справі № 569/12481/15,

від 31 липня 2020 року у справі № 201/3811/18.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано положення частини четвертої статті 203, статті 207, частини другої статті 1058, статті 1059 ЦК України, пунктів 1.1-1.3 глави 1 розділу IV, пунктів 2.2, 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року за № 174, пункту 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року за № 492, пунктів 1.4, 2.1, 2.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року

№ 516.

Суди не надали належної оцінки тим обставинам, що позивач просила стягнути 11 367,92 євро за копієюрозпорядження від 15жовтня 2014 року, проте жодним чином не довела, що таке розпорядження стосується спірного договору банківського вкладу. З наданих позивачем копій розпоряджень неможливо встановити, на який рахунок/рахунки вносилися кошти та не зазначено ідентифікуючих даних позивача, зокрема не зазначено платника та отримувача, не вказано, на який рахунок/рахунки вносяться кошти, відсутній підпис касира,не вказано призначення платежу, вказано іншу дату договору тощо.

Також судами залишено поза увагою, що в провадження Стороженецького районного суду Чернівецької області знаходиться кримінальна справа

№ 718/470/17 за обвинуваченням колишнього начальника відділення

ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 за частинами третьою-п`ятою статті 191, частиною другою статті 200 КК України. Обвинувального вироку у вказаній справі не постановлено, а тому у банку не існує жодних зобов`язань перед позивачем.

У цій кримінальній справі 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 подала цивільний позов про стягнення з банку 11 367,92 євро, аргументуючи свої вимоги тим,

що цими коштами заволоділа колишня начальниця Кіцманського відділення АТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 , яка укладала договір банківського вкладу, розпорядження та не вносила депозитні кошти до каси банку.

Цивільний позов у кримінальній справі № 718/470/17 позивач подала раніше, а саме 25 вересня 2017 року. Проте з порушенням пункту 4 частини першої статті 257, частини першої статті 377 ЦПК України апеляційний суд

01 лютого 2023 року відмовив у задоволенні клопотання банку про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про стягнення

11 367,92 Євро. Також з порушенням пункту 6 частини першої статті 251

ЦПК України апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання АТ «Сенс Банк» про зупинення провадження у справі № 727/5691/22 до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі № 718/470/17

за обвинуваченням колишнього начальника відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 за частинами третьою-п`ятою статті 191, частиною другою статті 200 КК України.

Суди не врахували, що правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у цій справі судом не встановлено, що стосовно колишнього начальника відділення

ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 ухвалено обвинувальний вирок.

Тобто її вина за частинами третьою-п`ятою статті 191, частиною другою

статті 200 КК України і факти отримання коштів (конкретні суми, від кого саме, коли та за яких обставин) судовим рішенням не встановлені.

Приймаючи як належний доказ висновок експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, а саме статті 77-81 ЦПК України, та не враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 05 березня

2018 року у справі № 5011-66/7999-2012, від 14 серпня 2018 року у справі

№ 922/3775/17.

Як на підставу скасування додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 листопада 2022 у справі № 727/5691/22 заявник посилається на наявність підстав для задоволення касаційної скарги на основне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року та скасування такого рішення.

Заявник вважає, що оплата послуг адвоката у розмірі 8 000,00 грн

є необгрунтованою та завищеною.

З огляду на складність справи оплата адвокатських послуг за складання позову відповідає розміру 2000,00 грн, оскільки представник позивача не брав участі в судовихзасіданнях в суді першої інстанції при розгляді справи, не подавав крім позову, інших процесуальних документів по суті справи (відповіді на відзив, пояснення тощо).

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу судами попередніх інстанцій не враховано висновків, викладених у постановах Верховного Суду

від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17, від 14 лютого 2022 року

у справі № 903/326/21, від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20,

від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року

у справі № 917/1071/18.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» сторона позивача до Верховного Суду не подала.

Фактичні обставини, встановлені судами

Між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2. та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) від 15 жовтня 2014 року № 9, за яким банк відкриває депозитний рахунок на суму 11 367,92 Євро

з нарахуванням відсотків у розмірі 12,8 % річних у Євро на строк з 15 жовтня 2014 року до 15 січня 2015 року включно.

Відповідно до копії розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк», його видано на виконання умов договору від 15 липня 2009 року, за яким дата внесення коштів - 15 жовтня 2014 року, дата закінчення депозиту - 15 січня 2015 року, короткостроковість депозиту, сума депозиту - 11 015,45 Євро, сума внесення відсотків -

352,47 Євро, загальна сума вкладу - 11 367,92 Євро, наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 », «начальник Кіцманського відділення ОСОБА_2.».

Згідно з повідомленням ПАТ «Укрсоцбанк» від 06 січня 2015 року

№ 09.202-86/96-120, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договір банківського вкладу не укладався, в ПАТ «Укрсоцбанк» такий договір не обліковується, банк не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно з договором з депозитного обслуговування.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи документів від 13 лютого

2015 року № 252-к, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України у Чернівецькій області, призначеної постановою старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області Семенюка В. Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000622, установлено, що підписи в договорі банківського вкладу «Інвестиційний» від 15 жовтня 2014 року № 9, укладеному між

ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , у графах «від імені банка», «Начальник відділення ОСОБА_2.» та розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня

2014, які були видані на ім`я ОСОБА_1 , виконані ОСОБА_2 .

За висновком технічної експертизи документів від 28 серпня 2015 року

№ 251-К, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України у Чернівецькій області на підставі постанови старшого слідчого слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області

Семенюка В. Г. від 23 січня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000622, відбиток печатки «м. Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№ 1» у розпорядженні на внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, виданому на ім`я ОСОБА_1 нанесені кліше печатки «м. Київ * Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» * Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» зразки якої надані

на дослідження.

Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є АТ «Сенс Банк».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та в межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга АТ «Сенс Банк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави («ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 52, 53, ЄСПЛ,

від 29 січня 2013 року).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду,

суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити

у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5

ЦПК України).

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 202 ЦК України передбачено,

що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК Україниврегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу

з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа,

що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад

на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року

№ 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

За змістом положень Інструкції про порядок відкриття, використання

і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада

2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції № 492); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі, один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції

№ 492).

У пункті 10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти

на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку,

що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу

з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа,

що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

З таких же висновків виходив Верховний Суд у постановах від 01 лютого

2018 року у справі № 727/6902/15 (провадження № 61-677св18), від 24 жовтня 2018 року у справі № 752/3746/15 (провадження № 61-21029св18),

від 21 листопада 2018 року у справі № 727/6902/15 (провадження

№ 61-40082св18), від 14 листопада 2019 року у справі № 752/3746/15 (провадження № 61-6196св19), від 03 червня 2020 року у справі № 752/7208/15 (провадження № 61-14740св19).

15 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку ОСОБА_2. був укладений договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) № 9.

Наведений договір містить підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 », «начальник Кіцманського відділення ОСОБА_2.».

У матеріалах справи наявне розпорядження ПАТ «Укрсоцбанк» на внесення коштів на депозит від 15 жовтня 2014 року, які видала та підписала ОСОБА_2 , що відповідно до пункту 1.1 указаного договору

є підтвердженням внесення клієнтом грошових коштів (т. 1, а.с. 10).

За змістом розпорядження на суму внесення відсотків на депозит та продовження дії договору на три місяці від 15 жовтня 2014 року, виданого Кіцманським відділенням Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», дата внесення коштів - 15 жовтня 2014 року, дата закінчення депозиту -

15 січня 2015 року, короткостроковість депозиту, сума депозиту -

11 015,45 Євро, сума внесення відсотків 352,47 Євро, загальна сума вкладу - 11 367,92 Євро.

Посилання банку у касаційній скарзі на те, що укладений між позивачем

та ПАТ «Укрсоцбанк» договір не відповідає за формою та змістом договорам банківського вкладу, а розпорядження про внесення коштів за депозит

від 15 жовтня 2013 року не відповідає визначеним Національним банком України формам ведення та обліку касових операцій, і такі не можуть бути належними доказами внесення ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок банківської установи на виконання умов цих договорів, є необґрунтованими

з таких підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зроблено висновок про те,

що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Звертаючись до банківської установи для розміщення вкладу, позивач правомірно сподівалася на належне оформлення вказаного депозитного договору з банком, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

При цьому саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Схожі за змістом висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14 (провадження № 14-703цс19), від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15 (провадження № 14-20цс21).

У постанові від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15 (провадження

№ 14-20цс21) Велика Палата Верховного Суду, не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України

від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу від 15 жовтня 2014 року № 9.

Вказаний договір у судовому порядку не розірвано, недійсним не визнано, тому його чинність презюмується, оскільки діє презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Установивши, що відповідальний працівник банку отримав кошти від позивача для поміщення на належний ОСОБА_1 депозитний рахунок, відкритий на підставі договору вкладу від 15 жовтня 2014 року, однак не облікував такі кошти, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про дотримання між сторонами письмової форми договору банківського вкладу та наявність у позивача права вимоги до банку про повернення вкладу за договором, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позовні вимоги простягнення суми банківського вкладу.

Верховний Суд зауважує, що питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань за відповідними договорами.

З таких же висновків виходив Верховний Суд у постановах від 06 липня

2022 року у справі № 718/17/21 (провадження № 61-14815св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 718/1341/21 (провадження № 61-21447св21), правовідносини у яких є аналогічними зі справою, яка переглядається.

Посилання банку у касаційній скарзі на помилкове врахування судами попередніх інстанцій постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14 (провадження № 14-90цс19), через відсутність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_2 ,

є помилковими, оскільки суди врахували й інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у цій постанові, а не лише про наявність вироку, які є релевантними для цієї справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення з банку на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн та постанови апеляційного суду

у цій частині, оскільки касаційна скарга АТ «Сенс Банк» не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині, натомість наводить доводи, які зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо розміру стягнутої суми витрат на професійну правничу допомогу, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги банку на додаткове рішення суду першої інстанції, врахував, що ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діяв адвокат Гончарук В. В., у позовній заяві виклала вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Водночас ОСОБА_1 зазначила попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які очікується понести у зв`язку з розглядом справи, в сумі 15 000,00 грн. Заяву про розподіл судових витрат зроблено представником позивача Гончаруком В. В. до закінчення судових дебатів.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи доводи банку про те, що представник відповідача не брав участі у судових засіданнях, врахував, що пунктом 4.1 договору між адвокатом Гончаруком В. В. та ОСОБА_1 про надання правничої (правової) допомоги від 14 червня 2022 року визначено гонорар адвоката

у фіксованому розмірі 8 000,00 грн, який не залежить від обсягу послуг

та витраченого адвокатом часу.

З урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значення справи для ОСОБА_1., реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, ураховуючи принципи співмірності, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відшкодування ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2022 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці

від 03 листопада 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець