Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1056/23

Провадження № 2/439/308/23

12 вересня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, ухвалив таке рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 звернулася до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_2 , в яких просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання (лікування) дітей, а саме: сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово, у сумі 25 725 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачка зазначає, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. Від шлюбу у сторін є спільні неповнолітні діти, а саме: син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка вказує, що у подальшому між сторонами розірвано шлюб. Спільні неповнолітні діти сторін залишилася проживати з позивачкою та перебувати на її повному утриманні. Оскільки в договірного порядку між сторонами не вдалося визначити розмір та порядок сплати аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей, судовим рішенням: рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року (єдиний унікальний номер справи: 439/1413/19) ухвалено: стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи зі 19 вересня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Позивачка акцентує увагу, що ці кошти є недостатніми, щоб забезпечити належний догляд за неповнолітніми дітьми. Спільні неповнолітні діти перенесли захворювання зубів, що потребувало значних витрат на лікування. А саме: ОСОБА_3 хворів на множинний карієс зубів, системну гіпоплазію; ОСОБА_4 хворіла на множинний карієс зубів, деформацію зубного ряду. Загальна вартість лікування складала п`ятдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят гривень.

Позивачка наголошує, що її щомісячного доходу не вистачає задля понесення таких значних витрат на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін самостійно. При цьому, батько дітей не надав будь-якої допомого на лікування неповнолітніх дітей.

Позивачка мотивує, що відповідач працює у ВП Колійна машинна станція за № 125 Державного територіально-галузевого об`єднання Львівська залізниця. Отже, є працездатним та здатним солідарно нести витрати на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін.

Відтак, на думку позивачки, відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на лікування дітей, що становить двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

13 червня 2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від відповідача: ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Стверджує, що понесені позивачкою витрати на лікування спільних неповнолітніх дітей сторін не є обґрунтованими. Щорічні обстеження неповнолітніх дітей не вказували про наявність у останніх будь-яких захворювань ротової порожнини. Більше того, позивачкою у належний спосіб не підтверджено понесення дійсних витрат на лікування спільних неповнолітніх дітей. Окрім цього, позивачка отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю, однак не зазначає про це під час вирахування свого щомісячного доходу. Відтак, на думку відповідача, у задоволення позовних вимог необхідно відмовити.

Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки: адвокат Слобода Сергій Григорович під час судового засідання позовні вимоги підтримав повністю, вважає такі підставними та просить суд задовольнити останні.

Відповідач під час судового засідання проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Його представник: адвокат Галушка Василь Васильович наголосив на відсутності будь-яких правових підстав щодо стягнення з відповідача додаткових витрат, про які просить позивачка. Відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 припинені рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 03 березня 2020 року (єдиний унікальний номер справи: 439/1414/19), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2005 року; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 19 лютого 2010 року; наданою відповідною копією судового рішення (а.с. 6-9).

Судовим рішенням: рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2019 року (єдиний унікальний номер справи: 439/1413/19) ухвалено: стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї третини його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи зі 19 вересня 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судове рішення звернуто до примусового виконання (а.с. 10-11, 14).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребували лікування зубів у лікаря-стоматолога. Діагноз ОСОБА_3 : множинний карієс зубів, системну гіпоплазію; діагноз ОСОБА_4 : множинний карієс зубів, деформацію зубного ряду. Загальна вартість лікування складала п`ятдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят гривень, що підтверджується довідкою від 02 листопада 2021 року та довідкою від 28 травня 2022 року, які видані Товариством з обмеженою відповідальністю «Стоматологічна клініка «Євродент»; актом надання послуг за № 9 від 31 травня 2022 року; актом надання послуг за № 10 від 11 липня 2022 року; актом надання послуг за № 13 від 04 травня 2023 року; відповідними копіями квитанцій про оплату стоматологічних послуг (а.с. 12-13, 15-25).

Також суду надано на дослідження щомісячний дохід ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою за № ОМ-00000108 від 09 травня 2023 року; розрахунком заробітної плати за липень 2023 року.

Мотиви суду.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 129 Конституції України, одним із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Нормативними правилами статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Імперативними приписами частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України вказано, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (вимоги статті 1 Сімейного кодексу України).

Статтею 180 Сімейного кодексу України закріплено, що саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При цьому обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Виходячи з вимог частини 1 та 2 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд, відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело надходження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу за правилами частини 1 та 2 статті 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, із кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, Закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад: музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки Медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину мають нести батьки.

Із доказів у справі вбачається, що спільні неповнолітні діти сторін, а саме: син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю: ОСОБА_1 .

Із ОСОБА_2 на підставі судового рішення, щомісячно, стягуються аліменти на утримання спільних із ОСОБА_1 дітей.

Водночас судом встановлено, що неповнолітні діти сторін захворіли на стоматологічні захворювання, а саме: ОСОБА_3 хворів на множинний карієс зубів, системну гіпоплазію, а також ОСОБА_4 хворіла на множинний карієс зубів, деформацію зубного ряду. Для лікування спільних неповнолітніх дітей сторін необхідно було скористатися стоматологічними послугами, загальна вартість яких склала п`ятдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят гривень.

Позивачкою перед судом доведено дійсність та необхідність понесених матеріальних витрат на лікування спільних неповнолітніх дітей сторін. При цьому, захворювання дітей потребувало швидкого та належного лікування, що, безумовно, відповідало якнайкращим інтересам дітей.

У свою чергу відповідач: ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу. Позаяк фізично здоровий, обмежень щодо зайняття трудовою діяльністю за станом здоров`я не має. Майновий стан відповідача суд визначає як є задовільний.

Суд наголошує, що за досліджених обставин справи участь у додаткових витратах на дітей є не правом, а обов`язком батька: ОСОБА_2 незалежно від сплати ним аліментів. Закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Судом встановлено відсутність будь-яких обставин, що можуть мати істотне значення під час визначення розміру участі батька: ОСОБА_2 у меншій частині під час понесення додаткових витрат батьками спільних неповнолітніх дітей.

Відтак, на переконання суду, відповідач: ОСОБА_2 повинен відшкодувати половину понесених додаткових витрат у зв`язку із лікування спільних неповнолітніх дітей сторін у розмірі двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять гривень на рахунок позивачки: ОСОБА_1 , що повністю узгоджуватиметься з вимогами норми статті 185 Сімейного кодексу України. Отже, позовні вимоги, які заявлені ОСОБА_1 є підставними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судового збору.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас відповідно до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі підпункту 3 пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на користь держави, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

На підставі статей 180, 185 Сімейного Кодексу України керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання (лікування) дітей, а саме: сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразово, у сумі 25 725 (двадцять п`ять тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15 вересня 2023 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Б.М. Петейчук