Ухвала

Іменем України

08 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 489/3741/16-ц

провадження № 61-12375ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою

на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія.

Обґрунтовуючи скаргу, вказував, що у провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва

у справі № 489/3741/16-ц про стягнення з нього на користь

ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку.

10 березня 2023 року державним виконавцем було зроблено розрахунок заборгованості за аліментами. Ознайомившись з таким розрахунком, вважав, що він зроблений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки 15 лютого 2022 року він влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_5 і повідомив телефоном державного виконавця. Державний виконавець

у свою чергу зазначив, що після підтвердження цих відомостей, за місцем його роботи буде направлена постанова про звернення стягнення

на заробітку плату.

24 березня 2022 року з ним припинено трудові відносини і до 31 жовтня 2022 року за ним зберігалося місце роботи та посада водія ФОП ОСОБА_5 , та відповідно за цей період йому не була нарахована заробітна плата.

Зазначені обставини не є підставою для визнання його особою,

що відноситься до категорії, визначеної частиною третьою статті 195 СК України, оскільки така категорія визначена для тих боржників,

що не працюють, а за ним зберігалося місце роботи і посада до 31 жовтня 2022 року.

Вважав, що за таких обставин, розмір аліментів, який повинен нараховуватися, має становити 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Проте державним виконавцем з лютого 2022 року по березень 2023 року нараховувалися аліменти, виходячи з середнього заробітку працівника

для даної місцевості у розмірі 14 382,00 грн і відповідно, нараховано аліменти у розмірі 3 595,50 грн.

Вказував, що ним була подана скарга на бездіяльність державного виконавця. Однак 13 березня 2023 року надійшла відповідь, в якій зазначено, що заборгованість буде перерахована після отримання відомостей про дохід боржника. Розрахунок, датований 10 березня

2023 року, залишається чинним.

Враховуючи вищевикладене, просив визнати дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія щодо здійснення розрахунку заборгованості ОСОБА_3

за аліментами протиправними та зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія здійснити розрахунок заборгованості за аліментами за період з лютого 2022 року по березень 2023 року з урахуванням періоду роботи

у ФОП ОСОБА_5 та збереження місця роботи і посади на період призупинення дії трудових відносин, у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2023 року

в частині оскарження розрахунку заборгованості за період з 15 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_3 про визнання розрахунку державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Ширка Сергія задоволено частково.

Визнано розрахунок державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині оскарження розрахунку заборгованості за період з 15 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року неправомірним. При проведенні розрахунку заборгованості

за цей період державному виконавцю необхідно враховувати розмір заробітної плати, визначений трудовим договором між ОСОБА_3

та ФОП ОСОБА_5 .

В іншій частині оскаржувану ухвалу залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

16 серпня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня

2023 року вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права

та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року та залишити

в силі ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 травня

2023 року.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено,

що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові

для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб

та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права

на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі, у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів

і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться

на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус

та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень

і рішень інших органів».

За частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця

або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти

на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 липня 2016 року

до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва

у справі № 489/3741/16-ц, перебуває у провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 07 лютого 2017 року.

Зважаючи на матеріали виконавчого провадження, а також на те,

що ОСОБА_3 тривалий час не був офіційно працевлаштований, державним виконавцем здійснювався розрахунок щомісячного платежу за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до наказу № 1К від 15 лютого 2022 року, ОСОБА_3 прийнято

на роботу до ФОП ОСОБА_5 з 15 лютого 2022 року на посаду водія

з окладом згідно із штатним розписом 6 500 грн. Про це ОСОБА_3 повідомив державного виконавця.

За розрахунком заборгованості за аліментами, складеним головним державним виконавцем Ширком Сергієм від 10 березня

2023 року № 22698, заборгованість за аліментами у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 489/3741/16-ц від 26 січня

2017 року станом на 10 березня 2023 року за період з вересня 2019 року

по березень 2023 року складає 40 741,90 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що головним державним виконавцем за період із січня 2022 року по березень 2023 року вказано розмір доходу у сумі 14 382,00 грн щомісячно, виходячи із середньої заробітної плати та нараховано аліменти у розмірі 3 595,50 грн на місяць.

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_5 від 15 березня 2023 року за вих. № 1 ОСОБА_3 був прийнятий ФОП ОСОБА_5 на посаду водія з 15 лютого

2022 року з окладом 6 500 грн, звільнений 31 жовтня 2022 року.

Але у зв`язку з запровадження правового режиму воєнного стану

на території України та на підставі наказу № 1 ФОП ОСОБА_5

від 24 березня 2022 року «Про порядок роботи працівників ФОП ОСОБА_5 під час дії правового режиму воєнного часу» з ОСОБА_3 було призупинено дію трудового договору з 24 березня 2022 року на період дії воєнного стану та заробітна плата йому не нараховувалася.

Як вбачається з індивідуальної відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України, сформованої 07 березня 2023 року, ОСОБА_3 у 2022 році не сплачено страхові внески.

Не погодившись із розрахунком заборгованості за аліментами, складеним головним державним виконавцем Ширком Сергієм від 10 березня

2023 року, ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на бездіяльність державного виконавця щодо не проведення нового розрахунку заборгованості за аліментами.

Відповідно до листа Інгульського відділу державної виконавчої служби

у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13 березня 2023 року за вих. № 22900, зокрема, повідомлено про те, що після отримання інформації на запити

від 08 березня 2023 року про надання достовірних даних офіційного доходу боржника державним виконавцем буде здійснено перерахунок заборгованості за аліментами.

Не погоджуючись із наведеним державним виконавцем розрахунком,

ОСОБА_3 , звертаючись до суду з цією скаргою, посилався

на те, що у зазначений період з лютого по жовтень 2022 року заробітна плата йому не нараховувалася та будь-який дохід у нього відсутній,

що є підставою для нарахування аліментів у мінімальному розмірі - 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того,

що оскільки доказів (джерел) отримання та розмірів фактичного доходу

у вказаний спірний період з лютого 2022 по березень 2023 року заявником не надано, хоча він не позбавлений можливості працевлаштування

за сумісництвом, або звільнитися та отримувати державну допомогу,

а з наданих виконавцю документів вбачається, що на час виникнення заборгованості ОСОБА_3 не працював, розмір заборгованості йому правильно розраховано виконавцем у порядку, визначеному частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»

та частиною другою статті 195 СК України, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про часткове задоволення скарги вказав на те, що оскільки трудові відносини не припинено, а призупинено, за ОСОБА_3 зберігалося місце роботи та посада, законодавством передбачено відшкодування заробітної плати за вказаних обставин, то щомісячний розмір аліментів за час призупинення трудового договору з 24 березня

по 31 жовтня 2022 року повинен визначатися, виходячи із розміру заробітної плати працівника, визначеної трудовим договором,

а не з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що 31 жовтня

2022 року розірвано трудовий договір між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 , доказів працевлаштування боржник ні державному виконавцю, ні суду

не надав, відтак з листопада 2022 року та по 23 березня 2023 року

(як зазначено у розрахунку) державним виконавцем проведено розрахунок щомісячного платежу за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

За положеннями пункту 1 частини першої статті 3 Закону України

«Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів

та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частин першої, п`ятої статті 26 Закону України

«Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до обов`язків, визначених пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За вимогами частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем

у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з вимогами частини шостої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа,

які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість

із сплати аліментів.

За змістом частини першої статті 195 СК України заборгованість

за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

В силу вимог частини другої статті 195 СК України заборгованість

за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до пункту 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України

02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти

про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника

для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Зважаючи на наявний у матеріалах справи наказ про прийняття

ОСОБА_3 на роботу до ФОП ОСОБА_6 з 15 лютого 2022 року

та до видання роботодавцем наказу 24 березня 2022 року

про призупинення трудового договору, розмір щомісячного платежу

за аліментами за цей період повинен був бути нарахований, виходячи

із розміру заробітної плати фактично працюючого працівника.

За абзацом першим частини першої статті 13 Закону України

«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і далі,

у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) призупинення

дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

В силу вимог абзацу першого частини третьої статті 13 Закону України

«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений

до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику

з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю,

або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням

з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис

про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим

до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Доказів оскарження наказу заявником суду надано не було.

Разом з тим, за змістом частини четвертої статті 13 Закону України

«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Отже, положення Закону України «Про організацію трудових відносин

в умовах воєнного стану» передбачають можливість для відшкодування заявнику заробітної плати за час призупинення дії трудового договору

та не звільняють від обов`язку утримання дитини та сплати аліментів

у визначеному судом розмірі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, у період, коли дія трудового договору була призупинена, ОСОБА_3 не отримував заробітної плати.

Отже, правильним є висновок апеляційного суду про те, що оскільки трудові відносини не припинено, а призупинено, за ОСОБА_3 зберігалося місце роботи та посада, законодавством передбачено відшкодування заробітної плати за вказаних обставин, то щомісячний розмір аліментів за час призупинення трудового договору з 24 березня

по 31 жовтня 2022 року повинен визначатися, виходячи із розміру заробітної плати працівника, визначеної трудовим договором,

а не з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тому висновок місцевого суду про правомірність нарахування державним виконавцем за період з 15 лютого по 31 жовтня 2022 року щомісячного розміру аліментів, виходячи із розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, є помилковим.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до правильного висновку

про визнання розрахунку державного виконавця Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за період

з 15 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року неправомірним,

та обґрунтовано зазначив, що при проведені розрахунку заборгованості

за цей період державному виконавцю слід враховувати розмір заробітної плати, визначений трудовим договором між ОСОБА_3 та

ФОП ОСОБА_5 .

Також правильним є висновок апеляційного суду про те, що 31 жовтня

2022 року розірвано трудовий договір між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 , доказів працевлаштування боржник ні державному виконавцю, ні суду

не надав, відтак з листопада 2022 року та по 23 березня 2023 року

(як зазначено у розрахунку) державним виконавцем проведено розрахунок щомісячного платежу за аліментами, виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

У касаційній скарзі заявником не наведено правових підстав для спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо правомірності здійснення перерахунку заборгованості за аліментами.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального

та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу шостого частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 липня 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ширка Сергія, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська