Єдиний унікальний номер справи 367/8003/20
Провадження №22-ц/824/6047/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 жовтня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Таврійський національний університет імені В.І.Вернадського, Міністерство освіти і науки України про встановлення факту навчання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду із заявою про встановлення факту навчання.

В обґрунтування позову зазначив, що вона в Таврійському національному університеті імені В.І.Вернадського здобула свою другу вищу освіту, навчаючись в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського по спеціальності «Українська мова і література», що свідчить про отримання нею диплому російського зразка щодо присвоєння кваліфікації магістра за спеціальністю «Філологія» та додатку до нього. Згідно архівної довідки від 15.02.2016 № 256/31-19 заявник з 01.10.2012 навчалася в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського, який успішно закінчила. Диплому державного зразка українського навчального закладу про отримання другої вищої світи заявником не було отримано, оскільки, як загальновідомо, станом на середину (травень-червень) 2014 року Крим вже було окуповано, і Українська держава фактично втратила контроль над півостровом, тому у заявника і є лише диплом Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського з російською назвою навчального закладу, з відповідною печаткою та реквізитами.

Заявник протягом 2014-2015 років, перебуваючи на території України, постійно зверталася до державних органів освіти з вимогою надати їй диплом встановленого зразка про здобуття нею вищої освіти в результаті закінчення Інституту післядипломної освіти Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського і отримувала відмову, оскільки за твердженням посадовців вищий навчальний заклад (Таврійський національний університет імені В.І. Вернадського) не відобразив в Єдиній державній електронній базі з питань освіти факт її навчання.

Зазначене непорозуміння стало можливим внаслідок наявності певних прогалин в українському законодавстві щодо виготовлення та видачі документів про вищу освіту, а також тих військово-політичних подій 2014 року на півдні та сході України, які унеможливили отримання заявником належного документа про вищу освіту.

Факт, про встановлення якого заявляє заявник, має юридичне значення, так як підтверджує факт здобуття нею другої вищої освіти, а відтак може породжувати правові наслідки та впливати на реалізацію заявником своїх прав (права на працю, права на вільний розвиток особистості тощо).

Крім того, вона вказує, що в позасудовому порядку заявник позбавлена можливості отримати диплом державного зразка вищого навчального закладу, де проходила навчання, або його дублікат (відсутня інформація в ЄДЕБО), факт навчання та здобуття вищої освіти підтверджується з російських джерел, тому існує об`єктивна необхідність встановлення даного факту судом.

З врахуванням заяви про зміну вимог до заяви просила суд встановити факт навчання ОСОБА_1 в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського по спеціальності «Українська мова і література» в період з 01.10.2012 по 30.06.2014, який вона закінчила та одержала повну вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста; зобов`язати Міністерство освіти і науки України внести до Єдиної державної електронної бази з питань освіти на підставі рішення суду інформацію про встановлення факту навчання та одержання ОСОБА_1 , повної вищої освіти в результаті закінчення навчання в Інституті післядипломної освіти Таврійського національного університету імені В. І. Вернадського.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 27 жовтня 2022 року заяву залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, в якій зазначила, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу суду та прийняти постанову, якою задовольнити вищевказану заяву.

03.03.2023 року до Київського апеляційного суду від Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Підставою для постановлення оскаржуваної ухвали про залишення вищевказаної заяви без розгляду стало те, що суд першої інстанції зі змісту заяви та характеру правовідносин встановив наявність спору про право між заявником та Міністерством освіти і науки України, яке заперечувало проти задоволення заяви про встановлення факту. За таких умов вказаний факт може бути встановлений в порядку позовного провадження при вирішенні вимоги по суті порушеного права.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Заперечуючи проти розгляду справи в порядку окремого провадження, зацікавлена особа зазначала про наявність між сторонами спору суті права, заявленого заявником. За таких умов таких спір можу бути вирішено лише в порядку позовного провадження.

Окремо апеляційний суд зважає також і та те, що в своїй заяві ОСОБА_1 окрім вимоги про встановлення факту також заявила й вимогу про зобов`язання Міністерства освіти і науки України вчинити певні дії. При цьому за а своєю суттю вимога про зобов`язання вчинити дії може бути предметом розгляду суду виключно в порядку позовного провадження, що додатково обґрунтовує належність позиції суду першої інстанції.

З огляду на вищевказане колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність передбачених законом підстав для залишення заяви без розгляду у зв`язку з тим, що даний спір має вирішуватися в порядку позовного провадження.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення непідлягає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько