Провадження № 4-с/761/107/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

заявниці: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П., стягувач ОСОБА_2 про визнання відмови та бездіяльності неправомірною і зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту грошових коштів на рахунку боржника та зобов`язання звернути стягнення з заробітної плати у відповідному розмірі у виконавчому провадженні №62145018, -

в с т а н о в и в:

В березні 2023 р. боржник ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П., стягувач ФОП ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні №62145018, в якому просила визнати протиправною відмову головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П. у винесенні постанови про зняття арешту з коштів боржника, а саме з рахунку № НОМЕР_1 , на яких перераховується заробітна плата ОСОБА_1 , зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. винести постанову про зняття арешту з коштів боржника, а саме рахунку № НОМЕР_1 , визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П. щодо невинесення постанови про звернення стягнення заробітну плату боржника в розмірі 20% та направлення ТОВ «Інтероко» за місцем роботи, зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. винести постанову про звернення стягнення заробітну плату боржника в розмірі 20% та направити її ТОВ «Інтероко» за місцем роботи.

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 62145018 з примусового виконання виконавчого листа № 761/42965/18 від 06.03.2020, що видав Шевченківський районний суд м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 524 202,27 грн.

В рамках виконавчого провадження 13.02.2023 р. винесено постанову про арешт коштів, які містять на рахунках боржника, а саме: № НОМЕР_1 в АТ «Креді агріколь банк».

Заявник зазначає, що вказаний рахунок, на який накладено арешт, було відкрито для зарахування заробітної плати від ТОВ «Інтероко», а розмір відрахувань з заробітної плати не може перевищувати 20 відсотків.

В добровільному порядку арешт з рахунку не знято, на звернення боржника державний виконавець не реагує.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

У відзиві на скаргу головний державний виконавець Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчук К.П. заперечує щодо задоволення скарги, зазначає, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №62145018 з примусового виконання виконавчого листа № 761/42965/18 від 06.03.2020, що видав Шевченківський районний суд м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 524 202,27 грн. 13.02.2023 державним виконавцем з метою повного фактичного виконання виконавчого документу винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти в розмірі 564966,70 грн., які знаходяться на рахунках в банківських установах, в тому числі в АТ "Креді Агріколь Банк". У вказаній постанові зазначено, що арешт накладається на кошти боржника в розмірі 564966,70 грн., «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом». Оскільки жодним законом не встановлено заборони щодо арешту коштів боржника, які містяться на рахунку, АТ "Креді Агріколь Банк" виконано постанову про арешт коштів та накладено арешт на рахунок боржника № НОМЕР_1 . Звертає увагу, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону. Рахунок боржника, на кошти на якому виконавцем був накладений арешт, є поточним рахунком боржника, який використовуються для зберігання грошей та здійснення різних розрахунково-касових операцій боржника, у тому числі отримання заробітної плати. На цей рахунок зараховуються та зберігаються кошти боржника, призначені не тільки для отримання заробітної плати. Зазначений рахунок не відноситься до рахунку зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено. Банківською установою АТ "Креді Агріколь Банк", на яку нормами статті 52 Закону покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 на рахунку виконано. Зазначене свідчить про те, що банк також не визначив цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Вважає, що кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Крім цього, боржником не надано інформацію щодо руху коштів по рахунку № НОМЕР_1 , а тому не можливо встановити, які саме кошти надходили та надходять на вказаний рахунок.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представники головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П., стягувача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України).

Зважаючи на строки розгляду скарги передбачені ст. 450 Цивільним процесуальним кодексом України та на належність повідомлення заінтересованих осіб про дату та час розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними доказами в матеріалах справи.

Суд, вислухавши пояснення заявника, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч. 1 до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Судом встановлено, що 20.05.2020 р. Шевченківським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження № 62145018 з примусового виконання виконавчого листа № 761/42965/18 від 06.03.2020, що видав Шевченківський районний суд м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 524 202,27 грн.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. від 13.02.2023 р. в рамках виконавчого провадження №62145018 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, в межах суми стягнення 564966,70 грн.

Згідно листа АТ «Креді агріколь банк» від 20.02.2023 р. №12829/2/1341-БТ вказана постанова від 13.02.2023 р. прийнята до виконання АТ «Креді агріколь банк», накладено арешт на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Вказаний рахунок відкритий для зарахування заробітної плати.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно довідки АТ «Креді агріколь банк» від 01.03.2023 р. №13639-22-152 ОСОБА_1 має картковий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), який відкрито з метою отримання заробітної плати від ТОВ «Інтероко». Даний рахунок не є таким, що відкривається для зарахування заробітної плати виключно.

В добровільному порядку Шевченківський відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) арешт з рахунку не знімає.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно достатті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначено у Розділі IX Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами першою, третьою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено кошти, на які не може бути звернено стягнення.

Наведене дає підстави для висновку, що законом визначено як перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, так і граничні розміри відрахувань із тих виплат боржника, на які може бути звернено стягнення та, відповідно, накладено арешт виконавцем.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у Постанові від 17 січня 2020р. по справі №340/1018/19, зазначив, що «.. рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається».

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстави для зняття арешту з майна (коштів), а саме підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналізуючи вимоги цієї норми закону, у взаємозв`язку із фактичними обставинами у цій справі, необхідно зазначити, що в даному випадку зняття арешту можливе лише за рішенням суду.

Разом з тим, виконуючи постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, банк не повідомляв державного виконавця про те, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання.

Саме боржник ОСОБА_1 повідомила державного виконавця про накладення арешту на рахунок для отримання заробітної плати. Між тим, в довідці АТ «Креді агріколь банк» про використання вказаного рахунку чітко не вказано, що він має спеціальний режим використання, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається. Вказані обставини встановлені судом під час розгляду вказаної скарги. Тому в розумінні ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні підставі для зняття арешту, оскільки такі відомості не були отримані від банківської установи.

Відтак, відсутні підстави для визнання протиправною відмови головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П. у винесенні постанови про зняття арешту з коштів боржника, а саме з рахунку № НОМЕР_1 , на яких перераховується заробітна плата ОСОБА_1 .

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволення скарги, а саме слід зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. зняти арешт з коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , картка для виплат НОМЕР_4 , що відкритий в АТ «Креді агріколь банк», у виконавчому провадженні №62145018, що накладений згідно постанови про арешт коштів боржника від 13.02.2023 року.

Щодо вимог заявника про визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савчука К.П. щодо невинесення постанови про звернення стягнення заробітну плату боржника в розмірі 20% та направлення ТОВ «Інтероко» за місцем роботи та зобов`язння головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. винести постанову про звернення стягнення заробітну плату боржника в розмірі 20% та направити її ТОВ «Інтероко» за місцем роботи варто зазначити наступне.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Умови та порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника передбачено розд. IX Закону України «Про виконавче провадження» та належить до дискреційних повноважень державного виконавця.

За умовами ст.451 ЦПК України та у відповідності до загальних положень Закону України «Про виконавче провадження» прийняття відповідних рішень та винесення процесуальних документів державним виконавцем є виключно його дискреційними повноваженнями, у проведення яких суд втручатись не вправі. Так, суд у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця державної виконавчої служби або приватного виконавця зобов"язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника, але при цьому не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України можуть здійснюватися тільки державним виконавцем державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради від 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Класс та інші проти Німеччини» від 6 вересня 1978 року, «Фадєєва проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» від 17 грудня 2004 року, завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, а тому суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 21 травня 2013 року у справі № 21-87а13, та Верховного Суду у справі № 766/1637/21 від 29 вересня 2021 року.

На думку суду, повноваження державного виконавця щодо прийняття відповідного рішення про відрахування 20 % заробітної плати боржника за своєю правовою природою є дискреційними та відносяться до виключної компетенції органів виконавчої служби, а тому, суд не вправі покладати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

З огляду на викладене, скарга в цій частині задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Конституції України; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П., стягувач ОСОБА_2 про визнання відмови та бездіяльності неправомірною і зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту грошових коштів на рахунку боржника та зобов`язання звернути стягнення з заробітної плати у відповідному розмірі у виконавчому провадженні №62145018, - задовольнити частково.

Зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Савчука К.П. зняти арешт з коштів, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , картка для виплат НОМЕР_4 , що відкритий в АТ «Креді агріколь банк», у виконавчому провадженні №62145018, що накладений згідно постанови про арешт коштів боржника від 13.02.2023 року.

В задоволенні іншої частини вимог скарги, - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повна ухвала виготовлена 25.04.2023 р.

Суддя: А.А.Осаулов