Справа№938/17/23
Провадження № 2/938/56/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення 10059,16грн,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від позивача : не з`явився;

Обставини справи.

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця, в сумі 10059,16грн.

Ухвалою судді від 09.01.2023 зазначену позовну заяву залишено без руху, з наданням позивачу строку в 7 календарних днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін) та призначено розгляд справи на 08.02.2023.

Також, даною ухвалою частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме в частині витребування від Верховинської районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи, заведеної після смерті позичальника ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

30.01.2023 на адресу суду надійшов лист від Верховинської районної державної нотаріальної контори про те, що після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, не звертались. До листа долучено Інформаційну довідку із спадкового реєстру.

В судове засідання 08.02.2023 сторони не з`явилися. Про дату та час судового засідання повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку. Причини неявки суду не повідомили. При цьому, відомості про вручення сторонам судових повісток станом на дату розгляду справи, на адресу суду не повернулися.

У зв`язку із неявкою сторін в судове засідання 08.02.2022 та відсутністю в суду доказів вручення сторонам судових повісток про виклик до суду, розгляд справи було відкладено на 01.03.2022.

15.02.2022 на адресу суду повернувся поштовий конверт, яким суд направляв відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви із додатками та судову повістку про виклик до суду, із відміткою поштової установи «адресат відмовився».

В судове засідання 01.03.2022 учасники справи не з`явились. Відповідач причин неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Від представника відповідача ОСОБА_3 на електронну адресу суду 28.02.2023 надійшли клопотання (вх.№ЕП-285/23) про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із його зайнятістю в раніше призначених судових засіданнях у Івано-Франківському міському суді, та клопотання (вх.№ЕП-284/23) про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції із власних технічних засобів.

Оскільки, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату, та клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції із власних технічних засобів, які подані в електронній формі через електронну пошту, не були скріплені кваліфікованим електронним підписом, тобто не підписані, у відповідності до положень ст. 183 ЦПК України, такі були повернені заявнику, без розгляду.

Зважаючи на неявку сторін по справі, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 20.03.2023.

В судове засідання 20.03.2023 з`явився представник позивача адвокат Аннюк В.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференція поза межами приміщення суду, з власних технічних засобів.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Поштве відправлення, яким суд скеровував судову повістку про виклик відповідача в судове засідання на 20.01.2023, повернулося на адресу суду неврученим із відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

В судовому засіданні 20.03.2023 за клопотанням представника позивача оголошувалась перерва до 03.04.2023 для надання позивачу можливості самостійно витребувати та надати суду додаткові докази щодо місця проживання відповідача ОСОБА_1 та позичальника ОСОБА_2 , а також докази наявності у позичальника майна, яке перейшло в порядку спадкування до відповідача.

В судове засідання 03.04.2023 учасники справи не з`явились.

Представник позивача направив на електронну адресу суду клопотання від 03.04.2023 Вх. №ЕП-423/23 про витребування доказів, в якому також просив суд проводити судове засідання, призначене на 03.04.2023 та вирішувати вказане клопотання без його участі. Також представник позивача надав інформацію №326647492від 22.03.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта- ОСОБА_2 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. При цьому, відомості про вручення відповідачу судової повістки про виклик до суду, станом на дату розгляду справи 03.04.2023 на адресу суду не повернулися. Судом, з метою перевірки факту отримання відповідачем судової повістки про виклик в судове засідання 03.04.2023, здійснено відстеження на офіційному сайті Укрпошти поштового відправлення, згідно якого судова повістка скеровувалась ОСОБА_1 та встановлено, що поштове відправлення не було вручено адресату та повернено відправнику, у зв`язку із тим, що адресат відсутній за відповідною адресою.

Ухвалою суду від 03.04.2023 в задоволенні клопотання представника позивача (від 03.04.2023 Вх. №ЕП-423/23) про витребування доказів, відмовлено, судове засідання відкладено на 21.04.2023.

В судове засідання 21.04.2023 учасники справи не з`явились, хоча про дату та час проведення судового засідання повідомлялися у встановленому процесуальним законом порядку.

Від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання (Вх.№ЕП-508/23), в якому він просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, на підставі наявних доказів. У поданій заяві не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач причини неявки не повідомив, відомості про вручення йому судової повістки про виклик до суду, станом на дату розгляду справи 21.04.2023 на адресу суду не повернулися. Судом, з метою перевірки факту отримання відповідачем судової повістки про виклик в судове засідання 21.04.2023, здійснено відстеження на офіційному сайті Укрпошти поштового відправлення, згідно якого судова повістка скеровувалась ОСОБА_1 та встановлено, що поштове відправлення не було вручено адресату та повернено відправнику, у зв`язку із тим, що адресат відсутній за відповідною адресою.

Суд, звертає увагу на те, що судові повістки про виклик направлялась відповідачу на адресу зазначену в позовній заяві та довідці Верховинської селищної ради від 10.01.2023 №48/04-36/10. Більше того, аналіз наявних у матеріалах справи поштових конвертів якими суд направляв відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви із додатками, а також судові повістки про виклик до суду, свідчить про те, що відповідач відмовився від отримання за зареєстрованим місцем проживання судової повістки про виклик на 08.02.2023.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, законодавець визначив, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Як вбачається із матеріалів справи, судом вжито всіх заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на викладені обставини та враховуючи наведені положення процесуального закону, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі сторін.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог у позовній заяві, позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звернулася у АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 11.04.2007, чим підтвердила, що була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані для ознайомлення в письмовій формі.

Положеннями Анкети-заяви визначено, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до статті 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України).

Банком на підставі умов договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а позичальнику надано у користування кредитну картку .

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 16000,00грн, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позовної заяви.

Таким чином АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позичальник зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком позичальник не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_2 , померла. У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, станом на день смерті позичальника, утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 10059,16 грн, яка складається з: 10059,16 грн -заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн -. заборгованість за поточним тілом кредиту; : 10059,16грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість з відсотками на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн.

Заявляючи вимогу до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості померлої ОСОБА_2 , позивач, посилаючись на положення статей 608, 1218, 1219, 1268-1270, 1282 ЦК України, вказує, що оскільки відповідач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , він вважається таким, що прийняв спадщину, а кредиторові належить право пред`явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину.

01.02.2022 була направлена претензія кредитора до Верховинської районної державної нотаріальної контори, та 17.05.2022 отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

01.06.2022 до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, як кредитором спадкодавця.

Правова позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 підписала заяву б/н від 11.04.2007, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, який містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Витяг з Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, та відповідно підтверджується його власноручним підписом в Анкеті-заяві. За укладеним договором ОСОБА_2 були надані кредитні кошти у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом

Як вбачається з довідки про надані кредитні картки, на підставі укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , договору №б/н, остання отримала картки: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 .

Позичальник ОСОБА_2 використовувала вищевказані картки, за допомогою яких відбувалося зняття коштів та їх повернення, що підтверджується випискою за договором №б/н укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого Верховинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Верховинському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла НОМЕР_9 , актовий запис № 298 (а.с.51).

Відповідно до розрахунку за кредитним договором №б/н від 11.04.2007 заборгованість позичальника перед АТ КБ «Приватбанк» станом на дату смерті ОСОБА_2 становила 10059,16 грн, яка складається з: 10059,16 грн -заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн -. заборгованість за поточним тілом кредиту; : 10059,16грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість з відсотками на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн (а.с. 21)

01.02.2022 АТ КБ «Приватбанк» направлено претензію кредитора до Верховинської районної державної нотаріальної контори, в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника ОСОБА_2 , включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком (а.с.52).

13.05.2022 АТ КБ «Приватбанк» було отримано відповідь Верховинської районної державної нотаріальної контори № 94/01-16 від 13.05.2022 про те, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкова справа не заводилась. До Верховинської районної державної нотаріальної контори спадкоємці з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини та на видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, не зверталися (а.с.55).

01.06.2022 АТ КБ «Приватбанк» направив ОСОБА_1 листи-претензії з вимогою сплатити заборгованість по кредитному договору №б/н, укладеному 11.04.2007 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 у розмірі 10059,16 грн. (а.с. 56).

Із копії паспортів, доданих Банком до позовної заяви, слідує, що як померлий позичальник ОСОБА_2 так і відповідач ОСОБА_1 , були зареєстровані в селі Великий Ходак Верховинського району Івано-Франківської області (а.с.47-50).

Відповідно до інформації Верховинської селищної ради №48/04-36/10 від 10.01.2023 гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно листа Верховинської районної державної нотаріальної контори від 30.03.2023 №31/01-16, після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, не звертались.

Відповідно до Інформаційної довідки із спадкового реєстру №71302190 від 30.01.2023, інформація про спадкову справу по прізвищу ОСОБА_2 , у спадковому реєстрі відсутня.

Відповідно до інформації №326647492від 22.03.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за фізичною особою РНОКПП НОМЕР_10 - ОСОБА_2 , за вказаними параметрами запиту відомості відсутні.

Оцінка суду.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу стягнення боргу за кредитним договором зі спадкоємця позичальника та вказані правовідносини регулюються нормами глав 47-49, 84 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 87 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст.530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положенням ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виходячи з умов кредитного договору, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 у вигляді Анкети-заяви від 11.04.2007, підписаної позичальником, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який не спростований відповідачем, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд приходить висновку, що позивачем доведено наявність у позичальника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №б/н від 11.04.2007, яка станом на дату її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) становила 10059,16 грн, та складалась із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Разом з тим, як вбачається із позовних вимог, позивач просить стягнути вказану заборгованість із відповідача ОСОБА_1 , який не був позичальником за вказаним договором, однак на думку позивача є спадкоємцем ОСОБА_2 , та вважається таким, що прийняв спадщину.

За положеннями ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч 2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч.1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За правилами ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку запроваджений механізм досягнення справедливого балансу між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця, з однієї сторони, та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців позичальника - боржника, з іншої.

Дотримання цього балансу передбачає забезпечення задоволення вимог кредитора (кредиторів) спадкодавця за рахунок спадкового майна без порушення майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зокрема, за правилом ч. 1 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем і позичальником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між позикодавцем та спадкоємцями позичальника і вирішуються у порядку, передбаченому положеннями ст. 1282 ЦК України.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ч.2 та 3 ст. 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України.

Так, встановлені статтею 1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 січня 2022 року позивач звернувся до Верховинської районної державної нотаріальної контори, із претензією кредитора в порядку ст.1281 ЦК України в якій просив повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті боржника ОСОБА_2 , включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком, тобто кредитором було дотримано норми статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Згідно доводів позову, спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняв спадщину, є відповідач ОСОБА_1 .

Однак, на обґрунтування того, що відповідач є спадкоємцем за померлим позичальником, Банком надана лише копія паспорту позичальника ОСОБА_2 , із адресою реєстрації: с. Великий Ходак Верховинського району Івано-Франківської області та копія паспорту відповідача із адресою реєстрації: с. Великий Ходак Верховинського району Івано-Франківської області.

Разом з тим, вказані записи у паспортах, свідчать тільки про те, що боржник та відповідач були зареєстровані у одному і тому ж населеному пункті, однак жодним чином не засвідчують, що вони проживали разом у одному будинку.

Суд зазначає, що згідно абз. 5 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відмітка у паспорті про реєстрацію особи за певною адресою не є тотожною постійному та фактичному проживанню особи у цьому місці, а відтак, лише реєстрація місця проживання особи за цією ж адресою, що й спадкодавець, сама по собі не може бути єдиним, належним та достатнім доказом на підтвердження факту постійного проживання цієї особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Більше того, в ході розгляду справи, судом було отримано інформаційну довідку від Верховинської селищної ради №48/04-36/10 від 10.01.2023, згідно якої гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, належних доказів того, що боржник ОСОБА_2 проживала у АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_1 , позивачем суду не надано.

Крім того, як вбачається з відповіді Верховинської районної державної нотаріальної контори від 30.03.2023 №31/01-16, після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, не звертались.

Відповідно до Інформаційної довідки із спадкового реєстру №71302190 від 30.01.2023, інформація про спадкову справу по прізвищу ОСОБА_2 , у спадковому реєстрі відсутня.

Відповідно свідоцтво про прийняття спадщини не видавалося.

Також, у матеріалах справи відсутні докази, належності спадкодавцю на момент його смерті нерухомого майна, відомостей щодо наявності спадкової маси на час відкриття спадщини на підтвердження того, що саме входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Як вбачається із наданого представником позивача витягу №326647492 від 22.03.2023 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що за позичальником ОСОБА_2 , будь-яке рухоме (нерухоме) майно, в т.ч. земельні ділянки не зареєстровані.

У матеріалах справи відсутня інформація щодо наявності будь-якого майна, яке б могло бути чи було успадковане після смерті ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_1

Верховний Суд в постанові від 22 січня 2020 року в справі №306/2000/16-ц (провадження №61-30819св18), зазначив, що нормами матеріального права (ст. 1281, ст. 1282 ЦК України) передбачено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна, у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_1 , за правилами ч.3 статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, як і не доведено належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, та його вартості, яке було чи могло бути успадковане відповідачем.

Отже позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , що він прийняв після її смерті будь яку спадщину, та вартість майна, прийнятого у спадщину.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 7 статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця.

Судові витрати.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у справі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2481,0000грн - залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ;

відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_11 .

Повний текст судового рішення складено 26.04.2023.

Суддя Роман ДЖУС