Номер провадження: 22-ц/813/2177/23
Справа № 500/2700/17
Головуючий у першій інстанції Жигулін С.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом Ізмаїльського державного гуманітарного університету до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2017 року Ізмаїльський державний гуманітарний університет в особі ректора Кічука Ярослава Валерійовича звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 30650,7 грн та судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що за наказом №10-Л від 29 січня 2008 року відповідачеві ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри економіки підприємства Ізмаїльського державного гуманітарного університету продовжено строк трудового договору на п`ять років до 24 січня 2013 року, а з 25 січня 2013 року відповідач прийнятий на посаду доцента кафедри економіки підприємства Ізмаїльського державного гуманітарного університету. 02 вересня 2009 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я ректора Ізмаїльського державного гуманітарного університету про видачу йому з членами сім`ї, до складу якої входять ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 2005 року народження, ордеру на проживання в гуртожитку АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим проживав як співробітник Ізмаїльського державного гуманітарного університету. Наказом №35-Л від 18 квітня 2013 року ОСОБА_1 звільнений з посади доцента кафедри економіки підприємства Ізмаїльського державного гуманітарного університету у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Разом із тим, станом на 15 травня 2017 року відповідач проживав у вказаному приміщенні без належної оплати як сторонні особи, що передбачено у відповідності до Положення про студентський гуртожиток наказами по навчальному закладу за №95 від 06 липня 2015 року, №122 від 08 серпня 2016 року та №16 від 20 січня 2017 року. За вказаний період заборгованість склала 31450,7 грн, у зв`язку із чим просить стягнути з кожного відповідача по 15725,35 грн і по 800 грн судового збору (т. 1, а.с. 1-20).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року вирішено позовні вимоги задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Ізмаїльського державного гуманітарного університету загальну суму 16125,35 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Ізмаїльського державного гуманітарного університету загальну суму 16125,35 грн (т. 1, а.с. 199-200).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із апеляційною скаргою, в якій просили оскаржуване рішення скасувати, постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянти зазначали, що оскаржуване рішення вважають необґрунтованим, постановленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду обставинам справи, оскільки, по-перше, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують проживання відповідача ОСОБА_1 станом на 15.05.2017 року в гуртожитку. По-друге, позивачем не було доведено факт існування заборгованості за користування житловим приміщенням та проігноровано судом надані докази на підтвердження оплати та понесених матеріальних витрат з боку відповідача, а саме квитанції по сплаті за користування житловим приміщенням як до 15 травня 2017 року, так і в подальшому, щомісячно, протягом 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 років за сумою, яка значно перевищує заявлені позовні вимоги. Крім того, судом також не взято до уваги факт проведення відповідачем в липні 2015 року капітального ремонту за власний рахунок загальною сумою 21027 грн та звернення відповідача ОСОБА_1 до ректора ОСОБА_4 із заявою про кошторис витрат, які у відповідності до ч. 2 ст. 819 ЦК України повинен був понести сам власник, позивач по справі. Також, апелянти вважають недоведеними з боку позивача дати виникнення зобов`язання та з яким саме договором ці зобов`язання (заборгованість по оплаті за житло) виникли, в який період та з яких підстав (т. 1, а.с. 212-218).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судове засідання 13 квітня 2023 року сторони не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду учасники справи повідомленні належним чином. Клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. 27 березня 2023 року та 11 квітня 2023 року від апелянтів надійшли заяви про перенесення судового засідання у зв`язку із виїздом їх за кордон в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі, якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Зважаючи на вищенаведені заяви, оскільки апелянти є ініціаторами процесу на даній стадії, що покладає на них відповідний обсяг процесуальних обов`язків та процесуальних ризиків у випадку вчинення чи не вчинення відповідних процесуальних дій, враховуючи наявні матеріали справи та положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України (неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи), апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок відповідачів щодо сплати за приміщення, яке використовується у гуртожитку площею на п`ять койко-місць в якості сторонніх до навчального закладу осіб, пов`язаний з вимогами, передбаченими ст. 525, 526 ЦК України. А тому, беручи до уваги пояснення свідка та докази, надані позивачем, суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів у рівних частинах заборгованість за користування житловим приміщенням (т. 1, а.с. 199 зворот - 200).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

Відповідно до Витягу з наказу №10-Л від 29 січня 2008 року ОСОБА_1 , завідувачу кафедри економіки підприємства, було продовжено строк трудового договору на п`ять років з 24 січня 2008 року по 24 січня 2013 року, у зв`язку із обранням за конкурсом (т. 1, а.с. 4).

З копії заяви, що наявна в матеріалах справи, вбачається, що 02 березня 2009 року ОСОБА_1 просив видати ордер на проживання його сім`ї у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , в гуртожитку №1 Ізмаїльського державного гуманітарного університету (блок №227), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі положення «Про найм службового житлового приміщення» (т. 1, а.с. 6).

Згідно з Витягом з наказу №6-Л від 17 січня 2013 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду доцента кафедри ЕПтаТ з 25 січня 2013 року по 31 серпня 2013 року на повну ставку з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом (т. 1, а.с. 5).

Відповідно до наказу №35-Л від 18 квітня 2013 року ОСОБА_1 вирішено звільнити з посади 31 серпня 2013 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 1, а.с. 8).

Позивач вказує на те, що відповідачі з вересня 2013 року по момент звернення до суду із позовом (15 травня 2017 року) не виконували свої зобов`язання щодо регулярної сплати за користування житловим приміщенням, внаслідок чого виникла заборгованість, яка за період з вересня 2013 року по квітень 2017 року склала 30650 гривень 70 копійок. Також позивач повідомив, що відповідачі повідомлялися про необхідність погасити заборгованість та про наслідки її непогашення. Крім того, як зазначив позивач, на адресу відповідачів направлявся примірник договору про найм житлового приміщення сторонніми особами, однак ОСОБА_1 відмовився від його підписання (т. 1, а.с. 2 зворот).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк (ч.ч. 1-2 ст. 763 ЦК України).

Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст. 764 ЦК України).

При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 103 ЖК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 02 березня 2009 року подав заяву про видачу ордеру на проживання його сім`ї в гуртожитку АДРЕСА_3 . На вказаній заяві міститься відмітка «до 24 січня 2013 року» (т. 1, а.с. 6). Вказана дата співпадає із датою закінчення трудового контракту відповідача згідно з наказом №10-Л від 29 січня 2008 року (т. 1, а.с. 4). Сторонами не оспорюється той факт, що плата за проживання у гуртожитку в період до 24 січня 2013 року здійснювалася відповідачами виключно за спожиті комунальні послуги та також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме квитанціями про оплату комунальних послуг (т. 1, а.с. 49-57) та розрахунковим листом щодо виплати заробітної плати відповідачу за січень 2013 року (т. 1, а.с. 67). В подальшому, строк перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем було продовжено до 31 серпня 2013 року, у зв`язку з чим і продовжений строк договору найму житлового приміщення, що також не оспорюється сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2016 року позивач направив відповідачу ОСОБА_1 пропозицію щодо укладання договору найму житлового приміщення сторонніми особами (т. 1, а.с. 14). Докази на підтвердження звернення позивача до відповідача із пропозицією щодо зміни чи укладання нового договору найму житлового приміщення до 13 червня 2016 року в матеріалах справи відсутні. Крім того, згідно з Довідкою про нарахування та погашення оплати за проживання у гуртожитку АДРЕСА_4 ОСОБА_1 здійснювалося нарахування виключно на оплату комунальних послуг до серпня 2015 року (т. 1, а.с. 12). Таким чином, отримуючи оплату від відповідачів за комунальні послуги до серпня 2015 року, позивач фактично погодився із продовженням дії договору оренди житлового приміщення на умовах, які існували на час перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з Ізмаїльським державним гуманітарним університетом, а отже доводи позивача щодо наявності заборгованості за оренду плату у відповідачів спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Вказаного при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, а тому дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 20 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Ізмаїльського державного гуманітарного університету відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький