Номер провадження: 22-ц/813/5809/23
Справа № 509/698/22
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Боднар Максима Олександровича, представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року, постановленого під головуванням судді Кочко В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання відмови у проведенні реструктуризації незаконною, зобов`язання провести реструктуризацію, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк) про визнання відмови у проведенні реструктуризації незаконною, зобов`язання провести реструктуризацію, в якому просив:

- відмову АТ КБ «ПриватБанк», яка міститься в листі за вих. №20.1.0.0.0./7-210720/5512 якою було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ODOVGK01420311 від 13.07.2007 року незаконною;

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію ОСОБА_1 за кредитним договором №ODOVGK01420311 від 13.07.2007 року.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 13.07.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №ODOVGK01420311. Договір кредиту було забезпечено договором іпотеки від 13.07.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., предметом забезпечення якого стало нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 33,2 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначав, що вказаний договір виконувався, однак в подальшому втратив можливість його обслуговувати та ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області про стягнення заборгованості, за наслідками якого було ухвалено рішення 09.03.2017 року (справа №509/675/15-ц).

В подальшому на виконання вказаного рішення був виданий виконавчий лист та розпочато виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

Позивач вважає, що виконав усі необхідні заходи з метою вирішення питання про реструктуризацію, що підтверджується відповідною заявою поданою з додатками, однак відповідно до відповіді відповідача від 02.08.2021 року у проведенні реструктуризації за договором кредиту - відмовлено, без зазначення конкретної норми невідповідності заяви позивача, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Боднар М.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення, винести нову постанову про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позову, зробив помилковий висновок про те, що з наданої довідки про місце проживання неможливо встановити дійсну інформацію про склад сім`ї позичальника та місце реєстрації позичальника, а тому вважає промірними дії відповідача, оскільки суд не проаналізував обставини справи та не провів належний правовий аналіз виниклого спору та не надав належну оцінку доказам якими позивач обґрунтував заявлені вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

АТ КБ «ПриватБанк про призначене судове засідання на 18 липня 2023 року було сповіщено належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 198-199).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Боднар М.О., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано необхідних для проведення реструктуризації документів, а з наданої позивачем довідки Овідіопольської селищної ради від 15.07.2021 р. №1347 про його місце проживання, не можливо встановити дійсну інформацію про повний склад сім`ї позичальника та місце реєстрації позичальника, тому дії відповідача є правомірними.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що13.07.2007 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №ODOVGK01420311.

Договір кредиту був забезпечений договором іпотеки від 13.07.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Куркан Н.Ф., предметом забезпечення якого стало нерухоме майно - житловий будинок загальною площею 33,2 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.07.2021 року, яка подана на ім`я директора Південного макрорегіонального управління Цимбалюка О.С., встановлено, що позивач просив провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором №ODOVGK01420311 від 13.07.2007 р., вказавши, що предмет іпотеки є його постійним місцем проживання та реєстрації, у позивача відсутнє інше житлове нерухоме майно, майнового поручителя не має та мешкає один.

Згідно з листом-відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 02.08.2021 р., встановлено, що позивачу відмовлено у проведенні реструктуризації у зв`язку з невідповідністю заяви про реструктуризацію вимогам, що встановлені згідно з законодавством України (зокрема, Закону України «Про споживче кредитування»).

З матеріалів справивбачається, що предметом справи, що переглядається є визнання незаконною відмову банку у проведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором за його заявою від 20.07.2021 року відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Таким чином, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Абзац підпункту 3 пункту Закону України «Про споживче кредитування» встановлює позичальникові додатковий строк - до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до директора Південного макрорегіонального управління Цимбалюка О.С. з заявою, в якій просив провести обов`язкову реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором №ODOVGK01420311 від 13.07.2007 р., вказавши, що предметом іпотеки є житлове нерухоме майно загальною площею 33,2 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке є його постійним місцем проживання та реєстрації, у позивача відсутнє інше житлове нерухоме майно, майнового поручителя не має та мешкає один.

До заяви ОСОБА_1 були додані:

- довідка про склад сім`ї та місце проживання;

- довідка о доходах;

- розширена інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Однак, листом від 02 серпня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації у зв`язку з невідповідністю заяви про реструктуризацію вимогам, що встановлені згідно з законодавством України (зокрема Законом України «Про споживче кредитування»).

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті (абзац 11 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Колегія суддів вважає, що відповідач, відмовивши у проведенні реструктуризації з підстав невідповідності заяви про реструктуризацію вимогам, що встановлені згідно з законодавством України, не обґрунтував свою відмову та не вказав, в чому полягає невідповідність заяви вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є незаконною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною відмову банку у проведенні реструктуризації, відповідно до вимог закону.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 569/21261/21, від 21 червня 2023 року у справі № 569/18312/21, від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21.

Також колегія суддів вважає, що відмова банку на заяву про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором на підставі невідповідності до норм чинного законодавства, без зазначення в чому була невідповідність такої заяви, свідчить про надмірний формалізм до клієнта зі сторони банку.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволені позову в частині зобов`язання банку проведення реструктуризації, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними, а тому підстав в задоволенні похідних позовних вимог немає.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не в повній мірі за наступних підстав.

Проведення реструктуризації та умови такої реструктуризації визначаються на підставі кредитного договору, визначених кредитором умов реструктуризації та Закону № 1734-VIII.

Банком відмовлено в реструктуризації без зазначення підстав, що позбавляє суд зобов`язати банк провести реструктуризацію, у зв`язку з неможливістю у перевірці переліку обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі за ненаданням необхідних для проведення реструктуризації документів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скаргапідлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання відмови у проведенні реструктуризації незаконною, зобов`язання провести реструктуризацію задовольнити частково.

Визнати відмову АТ КБ «ПриватБанк», яка міститься в листі за вих. №20.1.0.0.0./7-210720/5512, якою було відмовлено ОСОБА_1 у проведенні реструктуризації зобов`язань за кредитним договором №ODOVGK01420311 від 13.07.2007 року незаконною.

В інший частині задоволення позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 липня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.О. Погорєлова

______________________________________ Є.С. Сєвєрова