САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/773/23
Провадження №2/726/147/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

До Садгірського районного суду м. Чернівці надійшла позовна заява адвоката Загарії О.Д., подана в інтересах позивачки ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька позивачки - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що за життя ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося заповів позивачці, як своїй доньці, а остання прийняла спадщину, після смерті батька в порядку, визначеному чинним на момент відкриття спадщини п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР - шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а 20.04.2021 подала до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Інших спадкоємців та дружини, яка пережила померлого чоловіка, немає.

Однак, постановою нотаріуса позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно.

З цих підстав вказує, що спадкодавець ОСОБА_2 в 1973 році отримав у спадщину вказаний житловий будинок літ. А та сараї літ. Б, В, Г по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстрував у встановленому законом порядку. У подальшому і 1980 роках спадкодавець отримані у спадщину житловий будинок та сараї зніс та на їх місці збудував житловий будинок літ. Ж, 1987 року побудови, літню кухню з підвалом літ. З, сараї літ. Д., И, вбиральню літ. Е, огорожу № 1-3, криницю № 4, яму вигрібну № 5, вимощення І-ІІ, однак право власності на них не зареєстрував і правовстановлюючого документу не отримав. Відповідно до даних технічного паспорту на будинок, такий збудовано до 05.08.1992, а тому такий не може бути віднесений до самочинно збудованих, у відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 та не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Таким чином посилаючись на відповідні правові норми, просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок літ. Ж, загальною площею 60,40 кв.м., житловою площею 53,90 кв.м., літню кухню з підвалом літ.З, загальною площею46,8 кв.м., сараї літ. Д, літ. И, вбиральню літ. Е, огорожу № 1-3, криницю № 4, яму вигрібну № 5, вимощення І-ІІ, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-23).

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Вказана вище позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду поштою 29.03.2023 та того ж дня передана на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 24).

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 31 березня 2023 року прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11 квітня 2023 року, яке у зв`язку із не надходженням спадкової справи та відзиву відкладено на 25 квітня 2023 року та 26 квітня 2023 року (а.с. 25-26).

Крім того вказаною ухвалою суду, з метою повного і об`єктивного встановлення усіх обставин, витребувано копію спадкової справи № 202/2021 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Заходів спрямованих на забезпечення позову судом не вживалося.

Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося.

У судове засідання 26 квітня 2023 року сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Від представника позивачки - адвоката Загарії О.Д. 24.04.2023 надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Просив позовні вимоги задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Від представника відповідача Чернівецької міської ради - Осовської М. 20.04.2023 надійшла заява у якій вирішення справи по суті залишають на розсуд суду та просить ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Також просить розгляд справи провести за відсутності представника Чернівецької міської ради.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи подані до суду заяви, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши їх доказами, надаючи їм відповідну правову оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 167, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Садгірським райвідділом реєстрації актів громадянського стану м. Чернівці (а.с.7).

За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений Третьою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 21 липня 1995 року, згідно якого усе його майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає своїй дочці ОСОБА_1 (а.с.8).

Також судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 грудня 1960 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її батьком вказаний - ОСОБА_2 , а мати - ОСОБА_4 (а.с.9).

У зв`язку із укладенням шлюбу 08 лютого 1986 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , остання після державної реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 19 грудня 2017 року (а.с.10).

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.07.2021 у справі № 726/798/21, яке набрало законної сили 09.08.2021, встановлено факт родинних стосунків між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , я доньки та батька (а.с.11).

Крім того позивач долучає до матеріалів справи копію свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 жовтня 1973 року нотаріусом Другої Чернівецької державної нотаріальної контори, реєстровий № 3997, згідно якого, на підставі заповіту, ОСОБА_2 , успадкував спадкове майно, а саме: жилий будинок зі всіма належними до нього надвірними будовами, який знаходиться у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Згідно даних Довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації № 996 від 22.04.2021, за даними реєстрової книги та архівної справи право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 , згідно Свідоцтва про право на спадщину від 03.10.1973, виданого Другою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, реєстровий № 3997 та внесено в книгу за № 6, сторінка 6, дата реєстрації 05.10.1973 (а.с.14).

Також до матеріалів справи долучено копію технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.05.2021, згідно даних характеристики якого такий складається із: житлового будинку літ. Ж 1987 року спорудження загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 53,9 кв.м.; літньої кухні з підвалом літ. З, 1990 року побудови, загальною площею 46,8 кв.м.; сараю літ. Д, 1982 року побудови; сараю літ. И, 1990 року побудови; вбиральні літ. Е; криниці № 4; огорожі № 1-3; ями вигрібної № 5; вимощення І-ІІ (а.с.15-19).

Згідно даних Довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації № 1125 від 11.05.2021, за результатами обстеження на місці житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що житловий будинок літ. Ж, загальною площею - 60, 40 кв.м., житловою площею - 53, 90 кв.м. (три кімнати), літня кухня з підвалом літ. З, сарай літ. И, вигрібна яма № 5 побудовано до 05.08.1992. Також зазначено, що житловий будинок літ. А, сарай літ. Б, сарай літ. В, сарай літ. Г - знесено (а.с.20).

У відповідності до даних Висновку про незалежну оцінку вартості майна від 06 березня 2023 року, ринкова вартість об`єкта - житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 станом на 06.03.2023 становить 105 200 гривень (а.с.22).

Також позивач долучає до позову постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії № 70/02-31 від 15.02.2023, видану державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Чернівецької області Прядко І.І., згідно якої 20 квітня 2021 у провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справі за № 202/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , заведена на підставі заяви дочки померлого ОСОБА_1 , яка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги спадкування, що прийняла спадщину. Однак ОСОБА_1 , як спадкоємцю, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , у зв`язку із тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі належним чином оформлені оригінальні документи, що підтверджують належність на праві власності вказаного майна спадкодавцю (а.с.21).

На виконання ухвали суду, нотаріусом надіслано копію спадкової справи № 202/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , яка отримана судом 11.04.2023.

Згідно матеріалів спадкової справи, ОСОБА_1 звернулася 20 квітня 2021 року до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 . У заяві вказано про те, що факт прийняття спадкоємцем спадщини підтверджується його постійним проживанням в одному будинку разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що свідчить наявна у паспорті відмітка про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця та довідка територіальної громади № 22д/2609 від 01.04.2021, що також долучено до спадкової справи.

Згідно даних Довідки про надання інформації щодо складу спадкоємців № 709/02-14-202/2021 від 29.09.2022, згідно матеріалів спадкової справі ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 і має право на оформлення своїх спадкових прав як за заповітом, так і за законом на рухоме і нерухоме майно спадкодавця.

Вирішуючи справу суд виходить із наступних правових вимог.

Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

У відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року.

Пунктом 1.3 Тимчасового Положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (втратило чинність 01 січня 2013 року) було передбачено, що Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації у межах встановлених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними д Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно пункту 1.8 цього Положення реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державної інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна та незавершеного будівництва (далі - об`єкти, права щодо яких підлягають державній реєстрації), правовстановлюючі документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

Так, на час будівництва спірного будинку діяла постанова Ради Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року № 125 «Про приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (втратила чинність згідно з постановою КМУ від 15 жовтня 1992 року №587 у зв`язку з прийняттям постанови КМУ від 5 серпня 1992 р. №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення»).

Відповідно до п.п. «к» п.2 Постанови передбачалось прийняття в експлуатацію жилих будинків проводиться державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів).

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Зазначеною Постановою було встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не включених до державного замовлення, визначається Урядом Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом у справах містобудування і архітектури.

Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999р. № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими на нормативними актами).

Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ Листі № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013, робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.01.2021 у справі № 1540/3952/18 та узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 у справі № 623/214/17.

Крім того, згідно роз`яснення Міністерства юстиції України «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку.

Крім того, суд зважає і на те, що у відповідності до п.3.1 роз`яснення ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_2 у 1973 році отримав у спадщину житловий будинок літ. А та сараї літ. Б, В, Г по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстрував у встановленому законом порядку, а саме отримав свідоцтво про право на спадщину від 03.10.1973, реєстровий № 3997, видане нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори та згідно Довідки ЧКОБТІ від 22.04.2021 № 996, на підставі вказаного вище свідоцтва право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 було зареєстровано право власності за спадкодавцем ОСОБА_7 .

В подальшому в 1980-х роках спадкодавець отримані у спадщину житловий будинок літ. А, та сараї літ. Б, літ. В та літ. Г зніс і збудував на їх місці житловий будинок літ. Ж, загальною площею - 60, 40 кв.м., житловою площею - 53, 90 кв.м. (три кімнати), літня кухня з підвалом літ. З, сарай літ. И, вигрібна яма № 5, однак право власності на них не зареєстрував та правовстановлюючого документу не отримав.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що спадкове майно - житловий будинок літ. Ж, загальною площею - 60, 40 кв.м., житловою площею - 53, 90 кв.м. (три кімнати), літня кухня з підвалом літ. З, сараї літ. Д та літ. И, вбиральня літ Е, огорожа № 1-3, криниця № 4, вигрібна яма № 5, вимощення І-ІІ, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , побудовано до 05.08.1992, та відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи, належали померлому ОСОБА_2 , за наявності на такий житловий будинок з господарськими будівлями відповідної технічної документації БТІ, суд вважає за можливе, за наявності відповідних доказів, визнати право власності, в порядку спадкування, на такий будинок, на який спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи.

Що стосується позовних вимог щодо спадкування позивачкою права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_2 , суд виходить із наступного.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Перелік документів та інших доказів, які дозволяють визначити постійність проживання, містяться у п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з цією нормою доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Позивачка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки на день смерті спадкодавцем була з ним зареєстрована в будинку по АДРЕСА_1 і продовжила в ньому проживати й утримувати його після смерті батька.

Факт прийняття спадщини, підтверджують два юридичних факти: позитивний (постійне проживання в одному житловому приміщенні із спадкодавцем на час відкриття спадщини) і заперечний (відсутність відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку).

Враховуючи вищезазначені норми Закону, беручи до уваги те, що судом було встановлено, що спадкове майно належало померлому ОСОБА_2 , а єдиним спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину є його донька ОСОБА_1 , беручи до уваги при цьому те, що матеріали справи не містять будь-яких даних щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину й відповідно сторонами докази на підтвердження їх існування суду не надано, суд вважає, що за позивачкою ОСОБА_1 слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за наявності законних на те підстав, беручи до уваги відповідні положення Цивільного кодексу України, Цивільного кодексу УРСР, та відсутність правовстановлюючих документів у спадкодавця на спадкове майно, що позбавляє позивачку можливості реалізувати своє право власності та право на спадкування в іншому порядку, а також враховуючи при цьому те, що задоволення позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб.

На підставі ст.ст. 524-527, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 334, 346, 392 ЦК України та керуючись ст.ст. 12,13, 16, 49, 82, 211, 247, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок літ. Ж, загальною площею 60,40 кв.м., житловою площею 53,90 кв.м., літню кухню з підвалом літ. 3, загальною площею 46,8 кв.м., сараї літ. Д, літ. И, вбиральню літ. Е, огорожу № 1-3, криницю № 4, яму вигрібну № 5, вимощення І-II, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев