ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 2-6466/09

провадження № 22-ц/818/1789/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності, за апеляційною скарго керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова А., в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2009 року, ухвалене суддею Шишкіним О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2009 року, з урахуванням ухвал цього ж суду від 27 липня 2009 року та від 31 серпня 2021 року про виправлення описок, позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , перший поверх літ. «А-5» непридатними для використання у якості ізольованої квартири.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйовані з улаштуванням окремого входу нежитлові приміщення загальною площею 66,9кв.м (приміщення першого поверху №21-1, 21-2, 21-3, 21-4), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перший поверх літ. «А-5».

Не погодившись із рішенням суду, 02 серпня 2023 року, за допомогою засобів поштового зв`язку, керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омаров А., в інтересах держави в особі Харківської міської ради, подав апеляційну скаргу.

Разом із апеляційною скаргою керівником Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омаровим А. було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із посилання на те, що прокурор участі у справі не приймав, про ухвалення оскаржуваного рішення йому стало відомо з доручення обласної прокуратури від 11 квітня 2023 року за №15/4-178вих-23, на виконання якого Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова 19 квітня 2023 року ознайомилась із матеріалами даної цивільної справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху для надання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 30 червня 2009 року із зазначенням інших поважних причин його пропуску та доказів на підтвердження цих обставин, виправлену апеляційну скаргу відповідно до кількості учасників справи, а також докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 76,50грн.

На виконання ухвали керівником Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омаровим А. було надано апеляційному суду докази сплати судового збору в розмірі 76,50грн., виправлену апеляційну скаргу відповідно до кількості учасників справи, та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду від 30 червня 2009 року.

Згідно п.13 Перехідних положень ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Відповідно до положень ст.354 ЦПК України (діючої редакції ЦПК України) учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Європейський суд з прав людини вказав, що: «у декількох попередніх справах, у яких порушувалися доволі схожі процесуальні питання, Суд встановив, що коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку. У цій справі провадження було відновлено після затримки у шість місяців, що є суттєво меншим періодом, аніж затримки у понад два роки та один рік відповідно у згаданих справах «Пономарьов проти України» (Роnоmaryov V. Ukraine) та «Устименко проти України» (Ustimenko V. Ukraine). Проте це не означає, що у цій справі для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції ВССУ користувався необмеженою свободою розсуду, розглядаючи питання про відновлення провадження за поданою із запізненням касаційною скаргою заступника прокурора Херсонської області. ВССУ повинен був застосовувати відповідні процесуальні норми згідно з принципом юридичної визначеності. З цього випливає, що ВССУ просто погодився з аргументом заступника прокурора про порушення строку з «поважних причин», оскільки про рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27 вересня 2011 року він дізнався зі звернення одного з опонентів заявника, поданого до прокуратури 04 квітня 2012 року, і задовольнив його клопотання про поновлення строку. Отже, було порушено пункт 1 статті б Конвенції у зв`язку з відсутністю належного обґрунтування щодо відновлення провадження у справі заявника» (SABADASH V. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Нормами ЦПК України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні скарги, повинен вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених, в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Так, у своєму клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 30 червня 2009 року апелянт зазначає, що Харківською міською радою не здійснено заходів щодо захисту інтересів держави з приводу узаконення самочинного будівництва, а саме не вжито заходів претензійно-правової роботи, спрямованих на усунення порушень містобудівельного законодавства, що залишило інтереси держави незахищеними. Зазначене зумовлює необхідність прокурорського втручання з метою захисту вищевказаних інтересів держави в особі цього органу. Вказує, що на адресу Харківської міської ради прокуратурою направлялось повідомлення в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», щодо зазначення своєї позиції відносно апеляційного оскарження зазначеного рішення суду, однак, до теперішнього часу відповідь до них не надходила. Звертає увагу суду на те, що не оскарження сторонами по справі судового рішення не виключає можливості оскарження прокурором незаконного рішення суду при забезпеченні представницької функції прокуратури із захисту інтересів держави. Зазначає, що прокуратура участі у розгляді даної справи не приймала, про вказане рішення прокурору стало відомо зі звернення, яке надійшло на адресу прокуратури 14 липня 2023 року, внаслідок чого Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова 24 липня 2023 року ознайомилась із матеріалами даної справи. Вважає, що зазначені обставини є поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 30 червня 2009 року.

Разом з тим, обставини, на які посилається апелянт, як на поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2009 року, не можуть бути визнані поважними, виходячи з наступного.

Частинами 1, 3 статті 38 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) передбачено, що сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент ухвалення рішення) представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спір у даній справі виник у зв`язку з наявністю матеріально-правової вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності. Прокурор участі у розгляді справи не приймав.

Як свідчать матеріали справи, а саме протокол судового засідання Дзержинського районного суду м. Харкова (а.с.51-54) представник Харківської міської ради - Бабич О.Є., приймав участь у розгляді даної справи в суді першої інстанції та був присутній під час проголошення оскаржуваного рішення суду. Крім того, в останнім також подавалось клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с.49). А отже, Харківській міській раді було відомо про оскаржуване рішення суду ще 30 червня 2009 року, що не позбавляло її можливості самостійно оскаржити зазначене рішення суду у встановлений цивільно-процесуальним законодавством строк, або звернутися за захистом своїх прав та інтересів до органів прокуратури. Натомість, рішення суду Харківською міською радою не оскаржувалось.

Крім того, із змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор звернувся із даною апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Харківської міської ради (відповідача по справі), представник якої повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи та був присутній в судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення (а.с.51-54), а тому для прокурора, як представника зазначеного органу місцевого самоврядування, перебіг строку на апеляційне оскарження рішення суду розпочався з цієї дати - 30 червня 2009 року, а не з часу ознайомлення з матеріалами справи 24 липня 2023 року.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі №219/10482/16, від 28 липня 2021 року в справі №147/78/19.

Отже, наведені в клопотанні керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова підстави пропуску строку на оскарження рішення суду не свідчать про неможливість своєчасного звернення з апеляційною скаргою. Апелянтом не надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли йому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань.

Відповідно до положень ч.2, 3, 4 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст.185 ЦПК України.

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно ч.3 ст.358 ЦПК України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до зворотного поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду від 29 серпня 2023 року Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова отримала 07 вересня 2023 року.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омаров А., в якості підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження є не поважними, станом на 18 вересня 2023 року вимоги ухвали суду від 29 серпня 2023 року апелянтом виконані не в повному обсязі, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Омарова А. в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2009 року слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 185, 357 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова Омарова А., в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 червня 2009 року - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

В.Б. Яцина