Справа № 486/405/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова
у складі: головуючого - судді Губської Я.В.,
за участі секретаря Мордухович К.Г.
Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05.07.2021 цивільну справу направлено за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова.
Ухвалою суду від 06.08.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Витребувано з Южноукраїнської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 17.11.2021 закрито підготовче провадження у справі.
25 жовтня 2021 року до суду від представника відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що заява позичальника не містить відомостей про розмір та строки сплати кредиту, порядок та умови нарахування пені. Умови та правила надання банківських послуг теж не містять відомостей щодо строку дії картки, періоду внесення щомісячних платежів, а також ці документи відповідачем не підписані. Крім того, позивач приховує факт неодноразового звернення до суду з предмету договору б/н від 28.02.2007 року й існування судових рішень з приводу даного спору. Крім того, в позовній заяві зазначено, що заборгованість за тілом кредиту складає 3698,86 грн., Банк приховує від суду факт стягнення з відповідача боргу у виконавчому проваджені. Зазначила, що наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 листопада 2008 року на користь АТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_2 стягнута заборгованість за вказаним кредитом в розмірі 4457,81 грн. Постановою державного виконавця ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції від 18.09.2012 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням зазначеного судового наказу. Вказала, що термін дії картки виданої банком закінчився в лютому 2012 року. Виконання зазначеного судового наказу здійснювалось в примусовому порядку шляхом утримання 20% з пенсії відповідача, щомісячно, за період з лютого 2010 р. по вересень 2012 року і останнє утримання здійснено 10 вересня 2012 року. Також, згідно виписки за договором сформованої станом на 27.01.2021 року, останній платіж на погашення заборгованості ОСОБА_2 було здійснено 10.05.2018 року, але останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказала, що ОСОБА_1 не отримував жодних претензій від банку. Враховуючи, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину 24.05.2019 року, вказану претензію банк надіслав поза 6 місячним строком пред`явлення вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину. Також, позивач додає до суду копію дубліката свідоцтва про смерть ОСОБА_2 видану 03.04.2018 року, що підтверджує обізнаність банку про смерть боржника.
23.11.2021 до суду від представника відповідача подано відзив на позовну заяву, аналогічний відзиву, поданому 25.10.2021.
25.11.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, аналогічна з позовною заявою. Представник посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 . Спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Крім того вказав, що банку стало відомо тільки 29.10.2021 про отримання відповідачем свідоцтва на спадщину. Також вказав, що предметом розгляду даної справи є заборгованість позичальника за договором б/н від 28.02.2007 станом на дату смерті позивальника 30.03.2018. В свою чергу постанова Апеляційного суду Миколаївської області у справі №486/1713-15 від 06.03.2018 стосується заборгованості за кредитним договором б/н від 28.02.208 станом на 31.07.2015, що не має відношення до предмету позову по справі №486/405/21. Станом на дату смерті заборгованість позичальника за кредитним договором б/н від 28.02.2007 становить 16 619,99 грн. Вказав, що одразу після того, як банк дізнався про смерть позичальника, банк зупинив нарахування відсотків та пені, а 10.05.2018 банком здійснено перерахунок заборгованості та повернуто на рахунок позичальника помилково нараховані відсотки та штрафи з дати смерті позичальника до моменту коли банк дізнався про його смерть в сумі 166,45 грн.
10.12.2021 до суду від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності. Посилався на те, що станом на 04.04.2018 позивач був офіційно повідомлений про смерть ОСОБА_2 і з цього моменту повинен був у термін півроку звернутись з претензією до нотаріальної контори, а в річний термін до суду.
21.02.2022 до суду надійшов відзив позивача на заяву відповідача про застосування строків позовної давності. Зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» дотримано вимог ст. 1281 ЦК України і банк надсилав претензії не після того, а до того як міг дізнатися про факт прийняття спадщини або одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Верещака Н.В. в судове засідання не з`явились, представник відповідача надала заяву, в якій просила розглянути справи за відсутності сторони відповідача, просила задовольнити заяву про застосування строків позовної давності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).
Крім того, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Обов`язковою явка позивача в судове засідання не визнавалась.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В поняття "розумний строк" розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 9 Конституції України .
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основних свобод" від 17.07.1997 передбачено, що дана Конвенція та Протоколи до неї № 2, 4, 7, 11 є частиною національного законодавства України.
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Таким чином, норми ЦПК України щодо строків розгляду справи не узгоджуються з нормами Конвенції про захист прав людини і основних свобод, яка є частиною національного законодавства і має пріоритет над національним законодавством, та із практикою Європейського суду з прав людини, яку суди мають використовувати як джерело права при вирішенні спорів.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").
Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, можна дійти висновку, що критерії оцінки розумності строку розгляду справи/заяви має формувати суд, який розглядає справу/заяву. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, розгляду заяви, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави (ст. 2 ЦПК України).
Тому, суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України"), тим паче, коли вони стосуються інтересів дитини.
Суд вважає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Враховуючи, що позивач по справі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, будь яких заяв, клопотань до суду не надходило, керуючись розумними строками розгляду справи, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів усіх сторін по справі, вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.02.2007 р. ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" та підписав заяву №б/н від 28.02.2007 року. При її підписанні, він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.
Після цього йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що визначений у довідці "про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки".
Відповідно до Статуту АТ КБ «Приватбанк», рішенням єдиного акціонера банку було змінено тип банку на "приватне" та його найменування на "акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Банк став правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»
До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 отримано картку № НОМЕР_2 із терміном дії до 02/12, про що свідчить довідка АТ КБ «ПриватБанк».
30.03.2018 року позичальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується матеріалами справи та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .
Листом Южноукраїнської державної нотаріальної контори від 13.05.2020 року №204/01-16 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що 13.05.2020 за №212/01-16 була зареєстрована претензія банку за №68/2018-відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначено, що надати інформацію щодо наявності спадкоємців, які прийняли чи відмовились від спадщини не вбачається можливим.
24.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 лист-претензію від 01.07.2020 про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 28.02.2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 , яка залишена без відповіді.
У зв`язку з непогашенням ОСОБА_2 кредитної заборгованості 15.03.2021 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з вказаним спором про стягнення кредитної заборгованості до суду.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.05.2016 в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.02.2008, відмовлено на підставі ст. 267 ЦК України, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.03.2018 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 23 травня 2016 року скасовано в частині відмови у стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафів та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами та штрафів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 284 (двісті вісімдесят чотири) грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором без номеру, укладеним 28 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 , яка складається з 33 грн. 29 коп. процентів за користування кредитом за період з 10-18 вересня 2012 року та 251 грн. 66 коп. штрафів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 27 (двадцять сім) грн. 03 коп. судового збору. Рішення суду в частині відмови у стягненні пені залишено без змін.

З рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 23 травня 2016 року та посилань сторони відповідача вбачається, що наказом Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26 листопада 2008 р. на користь Банку із ОСОБА_2 стягнута заборгованість за вказаним кредитом в розмірі 4 457 грн. 81 коп.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Южноукраїнського міського управління юстиції від 18 вересня 2012 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням зазначеного судового наказу.

ПАТ КБ «Приватбанк», звертаючись до суду з позовною заявою, зазначав про наявність заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 28.02.2007 року, що становить 16619,99 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3698,86 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10646,24 грн. та пені в розмірі 2274,89 грн., однак суд вважає, що розмір даної заборгованості не є підтвердженим належними та допустимими доказами.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 06.08.2021 до суду 07.02.2023 з Южноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла копія спадкової справи №68/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 . В матеріалах спадкової справи наявні заяви ОСОБА_3 від 19.04.2018,22.09.2018 про прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 . Також, в матеріалах спадкової справи містяться заяви ОСОБА_1 від 22.09.2018 та від 19.04.2018 про прийняття спадщини після смерті його сина ОСОБА_2 .

Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.05.2019, посвідченого державним нотаріусом Южноукраїнської ДНК Миколаївської області Лобової О.М., на підставі договору про поділ спадкового майна від 22.05.2019, за р№586, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є його син- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 -1/2 частка; дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 -1/2 частка.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною четвертою зазначеної норми закону передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців є преклюзивними, їх сплив має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права).

Поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність".

Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Як роз`яснено Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц, від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12 при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника підлягають встановленню такі обставини:

чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, який був укладений позивачем із ОСОБА_2 передбачає строк кредитування, який визначається строком дії картки.

З матеріалів справи вбачається, що термін дії кредитної картки № НОМЕР_2 02/12, виданої Банком відповідачу відповідно до умов кредитного договору, закінчився в лютому 2012 р., що підтверджується інформацією Банку та рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області 23 травня 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст. 1281 ЦК України банк мав право пред`явити вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги за укладеним із спадкодавцем кредитним договором.

Матеріали справи свідчать, що АТ КБ «Приватбанк» протягом року після настання строку вимоги за кредитним договором, не пред`явив вимог до спадкоємця позичальника.

Суд погоджується з представником відповідача, що АТ КБ «Приватбанк» було обізнано про смерть боржника ОСОБА_2 з 04.04.2018, оскільки вказане підтверджено знімком з екрану Банківського комплексу Єдина клієнтська база, наданого стороною позивача та не спростовано позивачем належними та допустимими доказами. Зі знімку вбачається, що 04.04.2018 було прикріплено документ свідоцтво про смерть позичальника ОСОБА_2 і дані обставини не спростовані позивачем.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Южноукраїнською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №68/2018 в 2018 році за заявами спадкоємців, ОСОБА_1 24.05.2019 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, р.№591. Позивач же звернувся до суду лише 15.03.2021, тобто після визначеного строку позовної давності.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 751/8797/17 (провадження № 61-47610св18) зазначено, що аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 320/9961/15-ц (провадження № 61-3471св18) сформульована правова позиція, згідно з якою наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними частиною першою статті 261 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2020 АТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу Южноукраїнської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 02.04.2020 року в порядку ст.1281 Цивільного кодексу України і потім, 24.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 лист-претензію від 01.07.2020 про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором від 28.02.2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_2 , а тому кредитором спадкодавця пропущено, встановлений у ч. 3 ст. 1281 ЦК України строк пред`явлення вимоги.

Наслідки пропуску строку позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно з частиною четвертою якої сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до частини п`ятою статті 267 ЦК України,якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте у розглядуваній справі позивач питання щодо поновлення строку позовної давності не ставив, доказів на підтвердження наявності поважних причин його пропуску не навів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що суд вважає, що у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця слід відмовити у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю, а також пропуском строку пред`явлення вимоги.

Окрім того суд зазначає, що стороною позивача не доведено наявність заборгованості, її розмір.

Крім того, відповідно до норм матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, кожна особа договірних відносин має права та обов`язки, зокрема контролювати належне виконання умов викладених в договорі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,19,81,133,139,141,264,265ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» (, МФО № 305299, юридична адреса: 010601, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавцявідмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: