Справа № 461/5876/22 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/941/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з кредитної спілки (далі КС) «Перше кредитне товариство» пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договорами №ЛВ- 1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок за період з 01 жовтня по 31 грудня 2021 року в розмірі 150790 грн. 22 коп. та моральну шкоду в розмірі 977721 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року у цивільній справі №1522/6783/12, яке набрало законної сили 10 травня 2012 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» суму внеску та відсотки за депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року та договором №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21.07.2009 року, в розмірі 9507 грн. 57 коп.

21.06.2012 року за цим рішенням суду видано виконавчий лист №1522/6783/12, на підставі якого 26.07.2012 року відділом ДВС Приморського районного управління юстиції у м. Одесі відкрито виконавче провадження №33601551. В подальшому, 30.06.2017 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, яка ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.01.2018 року у цивільній справі №1522/6783/12 визнана неправомірною та скасована.

Позивач зазначає, що у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 по вказаному виконавчому листу, однак, боржник ухиляється від його виконання.

За позицією позивача, виходячи із системного аналізу статей 509, 599, 600, 601, 604, 609, 610, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору, ЦК України та Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», відтак, вважає, що наявні правові підстави для відповідальності відповідача у виді стягнення з нього пені за спірний період.

Окрім того, зазначає, що тривалим невиконанням відповідачем зобов`язань за договорами щодо повернення депозитних вкладів йому завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у розмірі 977721 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що в рішенні суду відсутнє обґрунтування, згідно якої норми закону та на підставі якого доказу встановлено, що договори про залучення внеску були укладені ним не в статусі фізичної особи суб`єкта підприємницької діяльності. Відсутність такого обґрунтування, на думку апелянта, свідчить про неналежне дослідження договорів.

Звертає увагу, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимогу про стягнення пені він (позивач) обґрунтовував несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання за вказаними договорами, а не у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, як про це вказав суд в оскаржуваному рішення.

Звертає увагу, що в матеріалах справи знаходиться свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , дата проведення державної реєстрації відповідно до свідоцтва 14.11.1995 року, тобто на час укладення договорів ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа підприємець. Стверджує, що, укладаючи договори, ним були внесені у касу спілки грошові кошти, отримані від здійснення підприємницької діяльності та для подальшого їх використання у підприємницькій діяльності.

Вважає, що наведені обставини свідчать про те, що договори укладені з ним, як із фізичною особою підприємцем.

Просить врахувати, що описаними в позовній заяві діями відповідача йому завдано моральної шкоди у виді страждань та принижень, а тому він не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в цій частині.

Крім цього, звертає увагу, що в позовній заяві ним надано власні письмові свідчення про те, що на час звернення до суду з вимогам про стягнення пені та моральної шкоди, відповідачем грошове зобов`язання не виконано.

Апелянт констатує, що неможливість використовувати власні кошти на власний розсуд, в тому числі, й на лікування, харчування, покращення житлових умов тощо, щоденно завдає йому фізичного болю та душевних страждань. Стверджує, що протиправні дії відповідача негативно впливають на здоров`я, психіку, поведінку та відношення до життя.

Вважає, що суду надано достатньо доказів на підтвердження зміни стану його здоров`я, поведінки, емоцій та зміни способу життя внаслідок перенесених страждань та принижень, проте, суд не надав належної правової оцінки цим доказам, чим порушив статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У судове засідання апеляційного суду сторона відповідача не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи відповідач був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 , як членом КС, укладено договір №ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

Згідно з п.1.1 договору, член КС вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі внесок) до Спілки, а Спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 100 грн. 00 коп. на строк 12 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 19 вересня 2009 року.

Процентна ставка за внеском встановлюється згідно програми «Подарунковий» у розмірі 21% річних (п.2.2 договору).

21 липня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір №1, у зв`язку з поповненням внеску на суму 6900 грн. Дію вказаного вище договору продовжено на тих же умовах до 19 вересня 2009 року.

21 вересня 2009 року між КС «Перше кредитне товариство» та ОСОБА_1 , як членом КС, укладено договір №ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

Згідно з п.1.1 договору, член КС вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (далі внесок) до Спілки, а Спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в розмірі 5555 грн. 00 коп. на строк 13 місяців, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 21 жовтня 2010 року.

Процентна ставка за внеском встановлюється згідно програми «Актуальний» у розмірі 24% річних (п.2.2 договору).

Вказаними договорами не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати пені члену КС.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 10 травня 2012 року, стягнуто з КС «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитними договорами від 19 вересня 2008 року та від 21 вересня 2009 року, з урахуванням додаткового договору від 21 липня 2009 року, на загальну суму 9507 грн. 57 коп.

На підставі цього рішення, 21 червня 2012 року видано виконавчий лист №2/1522/6783/12, який знаходиться на примусовому виконанні у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 549 та частини другої статті 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Установивши, що умовами укладених між сторонами договорів не передбачено відповідальності кредитної спілки за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у вигляді сплати пені, а заборгованість за сумою вкладів та процентами стягнуто рішенням суду, яке набрало законної сили і звернуто до виконання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог.

При цьому, необхідно зазначити, що після ухвалення рішення про стягнення депозитного вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує договірних правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Однак, позивач таких вимог не заявляв.

Посилання ОСОБА_1 на положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», як на підставу для стягнення пені, є помилковими.

Згідно з преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Закону, потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).

В той же час, як вбачається з вищезгаданих договорів №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 року та №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 року, ці договори укладалися ОСОБА_1 , як членом КС «Перше кредитне товариство», а не фізичною особою суб`єктом підприємницької діяльності, і до судів ОСОБА_1 звертався з позовами до КС «Перше кредитне товариство» з приводу виконання згаданим відповідачем умов цих договорів, як фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності.

Відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами у даному спорі, Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» застосуванню не підлягає.

Таким чином, за встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення вимог позивача про стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання за договорами про внесення депозитних вкладів.

Правильними є й висновки суду першої інстанції й щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, відмовивши позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 14 липня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич