Номер провадження: 22-ц/813/2281/23
Справа № 523/1182/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ніколаєва Віктора Олександровича на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сувертак І. В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

21.01.2020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 791 268,54 грн., а також в рівних частках з відповідачів судові витрати у загальному розмірі 19 369,03 грн., із яких 11 869,03 грн. судового збору і 7500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 24.02.2017 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 727 317,74 грн. (далі кредитний договір).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в той же день, тобто 24.02.2017 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки за № 268710.

Через невиконання відповідачами зобов`язань по кредитному договору, станом на 09.01.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 791 268,54 грн., з яких: 696 058,80 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 12 827,27 грн.; 84 630,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 306,61 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п.1.2.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України); 1 155,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.05.2019 року по 09.01.2020 року; 8 117,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (які нараховані згідно ст. 1048 ЦК України) за строк з 27.05.2019 року по 09.01.2020 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року позовні вимоги Банку були задоволені у повному обсязі (а.с. 77-80).

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 791 268,54 грн., з яких: 696 058,80 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 12 827,27 грн.; 84 630,26 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;1 306,61 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п.1.2.1 Кредитного договору та ст. 625 ЦК України); 1 155,23 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.05.2019 року по 09.01.2020 року; 8 117,64 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами (які нараховані згідно ст. 1048 ЦК України) за строк з 27.05.2019 року по 09.01.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 9 684,52 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Ніколаєв В.О. ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с. 87-93).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Банку - адвокат Горик В.М., просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с. 137-140).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с.158-164).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем їх проживання, що підтверджується довідкою від 27.01.2020 року, яка надійшла до суду 30.01.2020 року з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМ України в Одеській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів: АДРЕСА_1 (а.с. 41,42).

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 163-164), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається їх належним сповіщеннями.

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 05.04.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище.

Разом з тим, у зв`язку із перебуванням судді колегії судді Драгомерецького М.М. у відпустці з 17 по 21 квітня 2023 року (а.с.169), повний текст судового рішення складений 24.04.2023 року, тобто у перший робочий день після виходу його із відпустки.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (а.с. 112-114), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи з відповідачів на користь Банку заборгованість станом на 09.01.2020 року у розмірі 791 268,54 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог (а.с. 77-80).

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 629 договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог частини другої ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю з формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (ст.ст. 257, 259 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 24.02.2017 року. Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників Банку з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових (поточних) рахунків, які оприлюднені у офіційному виданні «Урядовий кур`єр» №117 від 03.07.2014 року та розміщені на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. (далі Правила).

Відповідно до умов кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 727 317,74 грн., а позичальник зобов`язався 25 числа кожного місяця повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного (фіксованого) платежу у розмірі 10 056,20 грн., але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01.11.2032 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п.1.1, 1.2 кредитного договору) (а.с.15).

За користування кредитними коштами у межах установленого строку кредитування позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі та порядку, встановленого п.1.2.9. кредитного договору та п.1.3. Правил.

Відповідно до п.1.3.1 Правил у разі прострочення платежу за кредитним договором банк нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу.

Згідно з п.4 Правил у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань ОСОБА_1 має сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної заборгованості розрахованої за кожний день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня з дати виникнення прострочки.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором 24.02.2017 року прийнята порука ОСОБА_2 згідно договорів поруки № 268710 (основний борг) та № 268710 (проценти та інші платежі).

Відповідно до вимог ст.ст. 553, 554 ЦК України, п.п. 1 договорів поруки, поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту у розмірі 727 317,74 грн. та за порушення основного зобов`язання в межах суми 363 658,87 грн. (щодо сплати процентів, пені), а саме: щодо сплати процентів, комісій, пені, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Підписанням договору поруки поручитель підтвердив, що йому добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору. Причини невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання поручителем зобов`язань по договору поруки. Копії договорів поруки, як докази, містяться в матеріалах справи.

Заявник апеляційної скарги зазначив, що 05.11.2019 року Банк направив на адресу відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення кредитної заборгованості, відповідно до змісту яких розмір прострочених процентів станом на 01.11.2019 року складав 68 271,84 грн. Станом на 09.01.2020 року позовні вимоги містять збільшений розмір відсотків, а саме: 84 630,26 грн.

Тобто, на думку апелянта, Банк незаконно збільшив розмір процентів через те, що з моменту направлення досудових вимог про усунення порушень кредитного договору, Банк не мав права продовжувати нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Як було вказано вище, у разі отримання позичальником вимоги Банку та не усунення порушень протягом 31 календарного дня з дати отримання повідомлення, строк настання дострокового повернення всієї суми кредитних коштів слід вважати на 32 день.

У випадку неотримання вимоги Банку з будь-яких причин, строк дострокового повернення всієї суми кредитних коштів вважається таким, що наступив на 41 календарний день з моменту направлення Банком письмового повідомлення.

Таким чином, на 41 календарний день з моменту направлення досудових вимог про усунення порушень умов кредитного договору, строк дострокового повернення всієї суми кредитних коштів, нарахованих процентів та інших платежів є таким, що настав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2019 року Банк направив відповідачам досудові вимоги про погашення простроченої заборгованості, відповідно до змісту яких заборгованість за процентами станом на 01.11.2019 року складала 68 271,84 грн. (а.с. 24-25).

З розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи та умов щодо настання строку дострокового повернення кредиту, який настає на 41 календарний день з моменту направлення Банком письмового повідомлення - цією датою буде 16.12.2019 року (05.11.2019 року + 41 день = 16.12.2019 року).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, стягуючи заборгованість за кредитним договором суму станом на 09.01.2020 року, в той час як мав нараховувати цю суму станом на 16.12.2019 року.

Враховуючи докази, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0 від 24.02.2017 року станом на 16.12.2019 року у розмірі 787 137,15 грн., з яких :

- 696 058, 80 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 12 827,27 грн.;

- 82 061,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1 221,63 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п.1.2.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України);

- 965,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 6 830,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Таким чином, доводи апелянта щодо неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором частково прийняті судом апеляційної інстанції та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачем надано суду детальний розрахунок заборгованості.

Банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Тому посилання апелянта, що не надання позивачем первинних документів є перешкодою для встановлення правильності розміру заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення прийняте не у відповідності до вимог матеріального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Крім того, статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі витрати, на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 цієї статті.

З огляду на статтю 134 ЦПК України, кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (дивись постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Водночас аналіз ч.2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 року у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 року у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 року у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 року у справі № 922/3812/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій також зазначив орієнтовну суму витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. (а.с. 3).

В матеріалах справи міститься довіреності, видані Банком на ім`я адвокатів Останкової В.О. та Горика В.М. Зі змісту цих довіреностей вбачається, що адвокати уповноважені представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в усіх судах України (а.с. 4,57).

Більше того, в матеріалах даної справи містяться заяви адвоката Горика В.М., діючого в інтересах Банку, з питань розгляду справи. Також адвокатом Гориком В.М. під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 (а.с. 17,56,64-65,72, 137-140).

Тобто зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивача були фактичними і неминучими, тому вони підлягають відшкодуванню, шляхом стягнення грошових коштів з відповідачів на користь Банку пропорційно від задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню на 99,4%, відповідно до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, на його користь з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 455,00 грн. (7500 х 99,4% = 7 455), тобто по 3 727,50 грн. з кожного.

Також відповідно до п.п. 1-3, ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише на 99,4%, з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 11 797,82 грн. (11 869,03 х 99,4% = 11 797,82), тобто з кожного по 5 898,91 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2022 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 17 803,54 грн. до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 112-114). Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 0,6%, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 17 696, 73 грн. (11 797,82 х 150% = 17 696,73).

Враховуючи, що позовні вимоги та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, з АТ «УкрСиббанк» на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 178,02 грн. (11 869,03 11 797,82 = 71,21; 17 803,54 17 696,73 = 106,81; 71,21 + 106,81=178,02).

При цьому колегія суддів зазначає, що підстави для звільнення заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 від сплати судового збору в суді апеляційної інстанції, про що останній також заявив в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ніколаєва Віктора Олександровича задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , заборгованість за кредитним договором № 0 від 24 лютого 2017 року станом на 16 грудня 2019 року у розмірі 787 137,15 грн. (сімсот вісімдесят сім гривень 15 копійок), з яких :

- 696 058, 80 грн. заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 12827 грн. 27 коп.;

- 82 061,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1221,63 грн. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п.1.2.1 кредитного договору та ст. 625 ЦК України);

- 965,02 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 6830,59 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у загальному розмірі 11 797,82 грн. (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто сім гривень 82 копійок), з кожного по 5 898,91 грн. (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 91 копійки).

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 455,00 (сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень) 00 коп., по 3 727,50 грн. (три тисячі сімсот двадцять сім гривень) 50 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 17 696, 73 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто шість гривень) 73 коп., на розрахунковий рахунок Одеського апеляційного суду.

Стягнути з Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , на користь держави судовий збір в сумі 178,02 (сто сімдесят вісім гривень 02 копійки), на розрахунковий рахунок Одеського апеляційного суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.04.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький