П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 липня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Кондор Р.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2023 року у справі № 308/15345/21 (Головуючий: Лемак О.В.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за яким просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 28 січня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар І.М. у реєстрі нотаріальних дій за № 253 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру в АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок погашення заборгованості перед КБ Приват Банк за кредитним договором № MKK7GA00000183 від 02.04.2007 р. в сумі 245 681.17 доларів США та витрати за вчинення напису в сумі 3500 грн. таким що не підлягає виконанню, а також вирішити питання про судові витрати по справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24 жовтня 2022 року позовну заяву задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 253, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру в АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в рахунок погашення заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» () за кредитним договором № MKK7GA00000183 від 02.04.2007 в сумі 245 681.17 доларів США та витрати за вчинення напису в сумі 3500 грн.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 гривні.

28 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шпуганича В.П. звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, яку обґрунтовує тим, що у Договорі від 15.11.2021 року вартість послуг погоджена в сумі 50 000 грн.. У договорі, а саме п. 6.4. сторони погодили що результати виконаних робіт, їх вартість, кількість витраченого часу відображаються в акті виконаних робіт. 18 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шпуганич В.П. складено акт виконаних робіт (наданих) послуг з якого вбачається що адвокатом надано, а замовником отримано юридичні послуги на суму 50 000 гри. які було обумовлено актом виконаних робіт (наданих послуг).

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2023 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі № 308/15345/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Боднар Ірина Михайлівна, Ужгородський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Івано-Франківськ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000,00 грн.

У стягненні іншої частини судових витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування додаткового рішення як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки судом не взято до уваги ряд критеріїв при оцінці наданого стороною розміру гонорару, а саме, дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційність та співмірність витрат на правову допомогу, а також факти на підтвердження таких критеріїв. Крім цього присутність ані позивача, ані його представника в судовому засіданні не підтверджена.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1, ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Стаття 137 ЦПК України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

До позовної заяви було додано Договір про надання правової допомоги від 15 листопада 2021 року, де у п. 3.1 вказано, що за правову допомогу, в суді першої інстанції передбачену в п.п. 1.2 Договору замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в сумі 50 000 грн. без ПДВ.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 18 листопада 2022 року вартість виконаних робіт за згодою сторін у договорі визначено в сумі 50 000 грн.. Також у даному акті визначено, що розрахунок вартості однієї години надання послуг становить 2 000 грн. з яких:

- консультації правового характеру (витрачено 3 години);

- підготовка доказової бази щодо подачі позову в т.ч. ознайомлення з розглянутими судом справами (витрачено 3 години);

- складення позовної заяви (витрачено 5 год.)

- формування додатків до позову та її відправка в суд (витрачено 2 год.)

- складення заяв по суті справи, заяв про забезпечення позову, зустрічне забезпечення заяв суті справи тощо (витрачено 5 год);

- час на відправлення кореспонденції суду та учасникам прави (орієнтовний час 1 год).

- участь у судових засіданнях суду першої інстанції дистанційно чи за адресою суду (витрачено 1 годин).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, суд дійшов висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не в повній мірі відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на вирішення відповідних робіт.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Окрім цього, стороною позивача не надано документального підтвердження фактично понесених витрат позивача на правову допомогу у розмірі який просять стягнути.

Також варто зауважити, що як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, ані позивач, ні її представник участі у судових засіданнях не брали.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 3 грудня 2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виходячи із наведеного, колегія суддів враховуючи предмет спору, складність справи та виконані роботи, принципи змагальності, співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, вважає, що витрати за надання професійної правничої допомоги визначені судом першої інстанції є завищеними, а тому колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з АТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 з 40 000 грн. до 7 000 грн..

За таких обставин, додаткове рішення суду підлягає зміні у відповідності до п.п. 2, 4 ст. 376 ЦПК України, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 до 7 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 липня 2023 року.

Головуючий

Судді: