ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2415/23 Справа № 185/6299/22 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року в цивільній справі номер 185/6299/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в порядку ст. 170 СК України,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в порядку ст. 170 СК України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 вересня 2005 року між ним та ОСОБА_2 укладено шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З кінця березня 2022 року відповідачка ніяким чином не піклується про дитину, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не проявляє зацікавленості до її життя, розвитку, не спілкується з нею, покинула своє місце постійного проживання.

Позивач вирішує всі питання щодо виховання дитини без участі та підтримки відповідачки, дитина знаходиться на його повному утриманні.

Просив суд відібрати у ОСОБА_2 малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, передати дитину батькові, позивачу по справі, визначити місце проживання дитини разом з батьком, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав в порядку ст. 170 СК України - задоволено частково.

Визначено місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив

апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року в частині відмови суду першої інстанції в задоволенні позовної вимоги про відібрання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачки без позбавлення її батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та відібрати у ОСОБА_2 малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав та передати малолітню ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати залишити за позивачем.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про відібрання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачки без позбавлення її батьківських прав є незаконним і необґрунтованим, та має бути скасоване через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. При ухваленні рішення було порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Факт та обставини самоусунення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду за малолітньою ОСОБА_4 повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Подальше втручання відповідачки у сімейне життя позивача з донькою не буде свідчити про забезпечення якнайкращих інтересів дитини, оскільки буде викликати негативну реакцію або нагадування про травматичні події, викликані раптовим зникненням відповідачки, а потім її раптовою появою у житті доньки.

У якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення можливості отримати в повній мірі своєчасну медичну, психологічну або іншу допомогу, у тому числі за кордоном, отримання якої, у критичній ситуації та в умовах воєнного стану може ускладнюватись обставинами, за яких позивачу можуть відмовити у перетині кордону для здійснення супроводу його доньки.

Від відповідачки ОСОБА_2 відзив в письмовій формі до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та ухвалити судове рішення про задоволення позовних вимог в частині відібрання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачки без позбавлення її батьківських прав.

В судовому засідання апеляційного суду в режимі відеоконференції відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю третьої особи.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини у матері відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та передачі дитини батькові позивачу ОСОБА_1 , апеляційний суд переглядає справу і обґрунтованість судового рішення саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі, якій зареєстровано 14 вересня 2005 року, актовий запис №626 (а.с. 16).

Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Відповідачкою ОСОБА_2 оформлена у нотаріуса заява до компетентних органів, згідно з якою вона повідомила, що покинула місце постійного проживання та не має можливості піклуватися про фізичний і духовний розвиток своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її навчанням, підготовкою до самостійного життя, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, тому просить передати доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 14).

З акту обстеження умов проживання голови квартального комітету №2 за пров. Лікарняним ОСОБА_6 вбачається, що за наведеною адресою постійно проживають певні особи, зокрема позивач ОСОБА_1 та його неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько створив умови для якісного життя ОСОБА_4 (а.с. 20-22).

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда» від 09.08.2022 року, на прийом до лікаря малолітня ОСОБА_4 приходила з батьком (а.с. 23).

Згідно з висновком Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради встановлено наступне. Малолітня ОСОБА_7 зареєстрована та проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. Малолітня ОСОБА_8 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_2 на АДРЕСА_2 . З березня місяця проживають в м. Ужгород. Батько на обліку в лікувально-профілактичних закладах не перебуває, працює, має дохід. Згідно з інформацією, наданою КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Павлограда, на прийом до лікаря малолітня ОСОБА_4 приходила з батьком. З пояснення батька відомо, що дружина в зв`язку з воєнним станом в березні місяці поточного року виїхала разом із старшою донькою ОСОБА_9 до Західної України. З того часу вона ніяким чином не піклується про молодшу дитину, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не проявляє зацікавленості до її життя, розвитку, не спілкується з нею. Він проживає з молодшою донькою в м. Павлоград, забезпечує та піклується про неї. З пояснення матері відомо, що вона в березні місяці поточного року в зв`язку з воєнним станом разом із старшою донькою виїхала до м. Ужгород Закарпатської області, їй відомо про позовну заяву чоловіка, підтримує її, аби він міг, у разі надзвичайної ситуації, в повній мірі виконувати свої обов`язки та всебічно забезпечити права, законні інтереси та безпеку дитини. Питання відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 у матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав та визначення місця проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини.

На підставі вищевикладеного, відповідно до п. 3.1, п. 8, п. 72 Порядку провадження органами

опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, п. 4 Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», керуючись вимогами ст. 19, 170 Сімейного кодексу України, у зв`язку з тим, що відсутній матеріал, який підтверджує злісне невиконання матір`ю батьківських обов`язків, батько характеризується позитивно, має дохід, створив умови для проживання та виховання дитини, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 36-37).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відібрання у ОСОБА_2 малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, передачі дитини батькові, позивачу по справі, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для відібрання дитини.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановлені законом.

Так, згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Б атьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Б атьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Б атьки зобов`язані поважати дитину.

П ередача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

З абороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.

З абороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

П ід час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Судом встановлено, що сторони з 14 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З акту обстеження умов проживання за адресою проживання позивачка ОСОБА_1 по пров. Лікарняному в м. Павлограді вбачається, що позивач ОСОБА_1 за наведеною адресою постійно проживає з неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько створив умови для якісного життя ОСОБА_4 .

В судовому засіданні апеляційного суду сторони не заперечували встановлених обставин.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків про відсутність підстав для відібрання дитини від матері, оскільки дитина

проживає з батьком і мати не заперечує проти цього.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відібрання дитини, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 27.04.2023 року.

Суддя: