КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/37016/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10582/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Новака Р.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українське Дунаївське пароплавство», третя особа: ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 21л від 14 червня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління ОСОБА_1 » його було звільнено за прогули без поважної причини. Позивач вважає даний наказ незаконним та таким, що виданий з грубим порушенням вимог чинного законодавства та який підлягає скасуванню з одночасним поновленням позивача на роботі в ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління, стягненням середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди. Підставою звільнення було те, що підтверджувальних документів про поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року немає.

При цьому, наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 68 від 28 квітня 2021 року «Щодо особового складу» було припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», звільнивши його з роботи 30 квітня 2021 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Таким чином, ОСОБА_1 було звільнено 30 квітня 2021 року. Враховуючи те, що з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року позивач не міг перебувати на робочому місці, оскільки не перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», вважає наказ № 21л від 14 червня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління ОСОБА_1 » незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вказане, позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 21л від 14 червня 2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»;

- стягнути з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 63 000,00 грн. і до дня ухвалення рішення по справі;

- стягнути з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на його користь заробітну плату за період з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року в розмірі 35 000,00 грн.;

- стягнути з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на його користь 5 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати (т. 1 а.с. 1-8).

У грудні 2021 року представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - Іскров К.М. подав відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову. Вказував, що наказом від 14 червня 2021 року № 21л ОСОБА_1 був звільнений з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, по причині відсутності на робочому місці в період з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року.

Відповідно до даних табеля обліку використання робочого часу та усіх матеріалів, в період з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року, в.о. заступника голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. Відповідно в зазначений період, ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» йому були проставлені в табелі прогули без поважних причин. Відповідачем були вжиті всі дії щодо відібрання від ОСОБА_1 пояснень з приводу причин його відсутності на робочому місці у вказаний період, для цього 03 червня 2021 року в.о. голови Правління ОСОБА_5 зателефонував позивачу з приводу з`ясування причин його відсутності, про що був складений акт «Про попередження в.о заступника голови Правління ОСОБА_1» б/н від 03 червня 2021 року, а також з цією метою на адресу ОСОБА_1 направлявся лист за вих. № СУП-255 від 03 червня 2021 року, в якому відповідач просив негайно повідомити (надати пояснення) щодо причин відсутності ОСОБА_3 на робочому місці, який позивач ігнорував.

Згідно пункту 7.3 додатку № 10 до Колективного договору ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» до застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинні бути витребувані пояснення в письмовій формі. Відмова працівника дати пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються роботодавцем безпосередньо за виявленням вчинку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу хвороби або перебування у відпустці.

При обранні виду стягнення ОСОБА_1 , а саме звільнення, було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Зокрема, під час видання наказу було враховано, що відсутність на робочому місці (прогули) зі сторони ОСОБА_1 є тяжкими дисциплінарними проступками, що були вчиненні свідомо в.о. заступника голови Правління ОСОБА_1 Вказане порушення було вчинено за обставин свідомого ігнорування ОСОБА_1 правил внутрішнього трудового розпорядку в ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», які були встановлені для працівників та закріплені в додатку № 10 до Колективного договору та є обов`язковими для виконання всіма працівниками ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство».

Звертав увагу на те, що посилання позивача на його звільнення 30 квітня 2021 року не відповідають дійсності, оскільки наказом Міністерства інфраструктури України від 29 квітня 2021 року № 14-ОС відсторонено в.о. обов`язки голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_2 від виконання повноважень з 29 квітня 2021 року. При цьому, 30 квітня 2021 року відстороненим в.о. голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_2. було незаконно видано наказ № 68 від 28 квітня 2021 року про припинення повноважень ОСОБА_1 з 30 квітня 2021 року відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак такого наказу немає в наявності ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та не зареєстрований жодним чином. Вказаний наказ був виданий не уповноваженою особою та в порушення інструкції з діловодства. За фактом підробки офіційних документів було направлено заяву про вчинення кримінального правопорушення та відкрито кримінальне провадження. Тобто, ОСОБА_1 фактично не був звільнений та продовжував займати посаду в.о. заступника голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та був у трудових відносинах з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (т. 1 а.с. 45-57).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (т. 1 а.с. 195-197).

Не погодившись з рішенням районного суду, 25 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю (т. 1 а.с. 201-219 т. 2 а.с. 4-5).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив виключно з наданих відповідачем відзиву та доказів, які позивач не отримував, тому не мав можливості подати відповідні заперечення. Вважає, що суд не з`ясував усі обставини, що мають значення для справи, крім того, безпідставно відмовив у витребуванні доказів незважаючи на неможливість отримання їх позивачем. Також судом було порушено норми процесуального права, оскільки в оскаржуваному рішенні суд посилався на Колективний договір, як основний доказ порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку, проте, досліджував суд лише витяг з Колективного договору, а не його повний текст.

Звертав увагу на те, що під час винесення наказу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 21л від 14 червня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 діяв дистанційний режим роботи згідно наказу № 96 від 26 березня 2020 року. Відповідач не повідомляв позивача про припинення чи інше видозмінення дистанційного режиму роботи на підприємстві чи скасування наказу № 96 від 26 березня 2020 року. З огляду на зазначене, дії позивача не можна кваліфікувати як прогул без поважних причин, проте, суд не надав цим обставинам жодної правової оцінки.

Суд першої інстанції також не врахував, що позивач був членом професійної спілки працівників ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та той факт, що з профспілкою звільнення позивача не було погоджено.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - Поляновський В.Г. просив рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Зазначав, що згода профспілки на звільнення ОСОБА_1 не потрібна, адже відповідно до ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників. Вказував, що наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 28 від 25 лютого 2021 року були визначені робочі місця працівників, а саме ОСОБА_1 був включений в додаток № 1, яким працівникам встановлювалась робоча адреса - м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28 (головний офіс компанії). Саме за цією адресою мав перебувати позивач під час виконання трудових обов`язків, проте, був відсутній без поважних причин з 01 червня по 14 червня 2021 року (т. 1 а.с. 245-246).

У судовому засіданні представник ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» - адвокат Поляновський В.Г. просив апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 не прибув у судове засідання, причини неявки не повідомив, був повідомлений належним чином про що у справі є докази. Так, позивач ОСОБА_1 був сповіщений про розгляд справи апеляційним судом 28 червня 2023 року врученням повідомлення особисто про що є відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Про обізнаність апелянта про розгляд справи свідчать подані ним до апеляційного суду заяви і клопотання, вирішені апеляційним судом. Повідомлення третьої особи ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 1 а.с. 234-238 т. 2 а.с. 1-5).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 згідно наказу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 21л від 14 червня 2021 року за прогули без поважної причини є законним.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 10 грудня 2019 року № 325 прийнято на роботу ОСОБА_1 та призначено в.о. обов`язків заступника голови Правління з 11 грудня 2019 року до затвердження в установленому порядку (а.с. 61).

Згідно з актом від 03 червня 2021 року № 1 було проведено внутрішнє службове розслідування щодо відсутності на робочому місці ОСОБА_1 та встановлено, що станом на 03 червня 2021 року відсутні будь-які відомості щодо поважності причин відсутності його на роботі протягом трьох робочих днів з 01 червня по 03 червня 2021 року (а.с. 65-66).

Листом від 03 червня 2021 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» повідомлено позивача про те, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем та його робоче місце визначено за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28 . Просили терміново надати письмові пояснення щодо причини відсутності на робочому місці (а.с. 87).

03 червня 2021 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» складено акт про попередження в.о. обов`язків заступника голови Правління ОСОБА_1 про звільнення у зв`язку з відмовою надати пояснення (а.с. 72).

09 червня 2021 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» складено акт № 2, в якому встановлено, що станом на 09 червня 2021 року відсутні будь-які відомості щодо поважності причин відсутності ОСОБА_1 04 червня, 07 червня, 08 червня, 09 червня 2021 року на робочому місці (а.с. 74-75).

14 червня 2021 року ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» складено акт № 3, в якому зафіксовано, що станом на 14 червня 2021 року відсутні будь-які відомості щодо поважності причин відсутності ОСОБА_1 10 червня, 11 червня та 14 червня 2021 року на робочому місці (а.с. 82-83).

Наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 14 червня 2021 року за № 21л ОСОБА_1 був звільнений з ПрАТ «УДП» з посади в.о. обов`язків заступника голови Правління за прогули без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В наказі від 14 червня 2021 року за № 21л зазначено, що на підставі розпорядження від 03 червня 2021 року № кп/76 було проведено службове розслідування за фактом відсутності на роботі ОСОБА_1 , про що складені відповідні акти від 03 червня, 09 червня, 14 червня 2021 року. 03 червня 2021 року в.о. голови Правління зателефонував ОСОБА_1 та попросив надати пояснення щодо причини відсутності на робочому місці з 01 червня 2021 року, про що складений акт. Підтверджувальні документи про поважну причину відсутності на робочому місці з 01 червня по 14 червня 2021 року відсутні (а.с. 9-10).

Відповідно до даних табеля обліку використання робочого часу в період з 01 червня по 14 червня 2021 року в.о. заступника голови Правління ПрАТ «УДП» ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. (а.с. 64).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, виходячи з конкретних обставин і враховуючи будь-які докази з числа передбачених ст. 76 ЦПК України.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни.

Позивач не заперечував своєї відсутності на роботі у період з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року посилаючись на те, що його було звільнено наказом ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 68 від 28 квітня 2021 року «Щодо особового складу» відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 30 квітня 2021 року, тому у червні 2021 року він не міг бути присутнім на роботі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження вказаного, позивач надав до суду копію наказу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» № 68 від 28 квітня 2021 року «Щодо особового складу», яким припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді в.о. обов`язків заступника голови Правління відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з 30 квітня 2021 року. Наказ підписано в.о. голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_2. (а.с. 11).

На спростування доводів позивача відповідачем до суду надано копію наказу Міністерства інфраструктури України від 29 квітня 2021 року № 14-ОС про відсторонення від роботи в.о. голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_2 (а.с. 107).

Відповідач посилався на те, що за фактом підроблення офіційних документів колишнім в.о. голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_2. та його заступником ОСОБА_4 , зокрема, наказу про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відкрито кримінальне провадження (а.с. 109-111).

Як вбачається з пояснень аналітика 1-ї категорії з фінансово-економічної безпеки СЕБЗК ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_6 30 квітня 2021 року о 07 год. 08 хв. їй надійшла вказівка від колишнього в.о. заступника Правління ОСОБА_4 підготувати наказ про звільнення, у тому числі ОСОБА_1 , з датою наказу від 28 квітня 2021 року, який у подальшому направила на електронну адресу ОСОБА_2 .. При цьому,в журнал реєстрації наказів та в електронний документообіг зазначений наказ не вносила (а.с. 134-135).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2021 року відповідач направив на поштову адресу ОСОБА_1 лист, в якому повідомив, що згідно наказу щодо особового складу ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 10 грудня 2019 року № 325 ОСОБА_1 продовжує перебувати у трудових відносинах з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» і тому необхідно подати трудову книжку для її зберігання. Вказаний лист отримано ОСОБА_1 31 травня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 91-93).

Тобто позивач був обізнаний про те, що він перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» та не вважається звільненим.

Тому апеляційний суд не приймає до уваги доводи позивача про його звільнення 30 квітня 2023 року.

Крім того, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу у період з 01 травня по 31 травня 2021 року ОСОБА_1 був облікований на роботі увесь місяць, відпрацювавши 18 робочих днів (а.с. 114).

Наведене спростовує доводи апелянта, що його було звільнено з роботи 30 квітня 2021 року п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, адже у травні 2021 року позивач продовжував працювати та отримав заробітну плату за цей місяць, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу та розрахунковим листком (а.с. 114-115).

Також позивач посилався на те, що з 26 березня 2020 року на в.о. заступників голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» поширили дистанційну роботу за місцем проживання (м. Ізмаїл або м. Київ), що підтверджується наказом від 26 березня 2020 року № 96 «Про внесення змін до наказу по ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 17 березня 2020 року № 81» (а.с. 12).

Разом з тим, згідно з наказом «Про визначення робочих місць працівників берегових підрозділів ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 25 лютого 2021 року № 28 робоче місце ОСОБА_1 визначено за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28 (додаток № 1 до наказу) (а.с. 94-96).

З огляду на вказане та враховуючи те, що позивач не заперечував своєї відсутності на робочому місці за адресою: м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28 з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року, його доводи щодо переведення товариства на дистанційну роботу є неспроможними.

Крім того, позивач посилався на те, що він був членом професійної спілки працівників ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство», проте, звільнення позивача з профспілкою не було погоджено.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2021 року в.о. голови Правління ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» ОСОБА_5 направив голові професійної спілки працівників ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» лист з № ЧМ-395, в якому просив згоди професійної спілки працівників на звільнення ОСОБА_1 з посади в.о. заступника голови Правління згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважної причини (а.с. 124).

У відповіді голова професійної спілки працівників ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» від 11 червня 2021 року вказував, що не знає чи має право згідно статуту профспілки надавати згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули, оскільки жодного документа стосовно заснування та діяльності профспілки йому не передавали (а.с. 125).

Разом з тим, згідно зіст. 43-1 КЗпП України (у редакції, чинній станом на день звільнення) розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Дисциплінарний проступок у вигляді прогулу позивачем вчинено з 01 червня по 14 червня 2021 року, при цьому, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення застосовано 14 червня 2021 року, тобто не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку в межах строку, передбаченого ст. 148 КЗпП України.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 235/2284/17 зроблено висновок, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Жодних з поважних причин відсутності позивача на робочому місці ним не повідомлялась.

Оскільки позивачем не наведено і судом не встановлено поважності причин відсутності на роботі з 01 червня по 14 червня 2021 року, звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (прогул) є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також відсутні підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на його користь заробітної плати за період з 01 червня 2021 року по 14 червня 2021 року в розмірі 35 000,00 грн. враховуючи встановлений факт прогулу в цей період.

У своєму позові позивач просив стягнути моральну шкоду та зазначив, що незаконне звільнення з формулюванням «за прогул без поважних причин» призвело до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків, оскільки, наявність незаконного наказу з таким формулюванням викликає певні сумніви щодо його відповідальності у потенційних роботодавців, несе репутаційні ризики і це вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Однак, позивач не надав доказів на підтвердження перенесених моральних страждань, наслідком яких стало погіршення стану. Не надано жодних доказів на підтвердження того, що дане формулювання звільнення дійсно викликає певні сумніви щодо його відповідальності у потенційних роботодавців та начебто несе для позивача репутаційні ризики, та це ще вимагає додаткових зусиль для організації його життя. А також, жодним чином не обґрунтована сума моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до положень п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору в частині вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, в решті заявлених ним у цій справі позовних вимог мав сплачувати судовий збір.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у розмірі 1362,00 грн. до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 230-231).

Таким чином, слід стягнути з позивача 1362,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 1362,00 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 вересня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова