ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м.Суми

Справа №587/381/23

Номер провадження 22-ц/816/1077/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року в складі судді Гончаренко Л.М., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 17 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

20 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Позовні вимоги мотивувані тим, що 01 листопада 2019 року о 07 години 22 хв. на прогоні Кирилівка-Куп`єваха, 138 км, пікет №7, машиніст потяга №776 (тепловоз серії ТЕП70 №058) з напрямком Київ-Харків здійснив наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка внаслідок отриманих травм померла. Вказані обставини було встановлено рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 21 лютого 2022 року у справі № 592/11046/21 за позовом опікуна в інтересах дитини загиблої ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця». Постановою Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року дане рішення залишено без змін. Позивач зазначав, що смерть дочки викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя та беззаперечно призвела до необхідності докладати зусиль для організації свого життя і у майбутньому, більше не може розраховувати на підтримку дочки, відчуває біль і страждання. Втрата дочки є однозначно передчасною, оскільки на момент загибелі їй було лише 30 років і будь-яких передумов до її смерті не було. Додаткових страждань завдає те, що його внук залишився сиротою через смерть його дочки. Звертає особливу увагу на те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю дочки є не «одномоментними», а «триваючими», тому, що втрата дочки є непоправною подією в житті батька. Тепловоз серії ТЕП70 №058 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 2003 року по теперішній час.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з АТ «Укрзалізниця» на його користь 250 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дочки.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої смертю доньки.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1500 гривень.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця», посилаючись на неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що сукупність порушень Правил безпеки громадян на залізничному транспорті донькою позивача є її грубою необережністю, що дає підтвердження відсутності протиправності або неправомірності дій працівників відповідача.

Вказує, що у даній справі не встановлено, що поведінка машиніста потяга № 776 (тепловоз, серії ТЕП70 №058), як учасника дорожньо-транспортної пригоди, була протиправною, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду не направив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 (а.с. 21).

У лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_2 зазначено, що смерть останньої настала на залізничному шляху. Згідно довідки про причину смерті № 212 від ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 померла у віці 30 років, причиною смерті зазначено: «пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування» (а.с. 22-23).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2022 року у справі № 592/11046/21 позов ОСОБА_4 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері задоволено. В даному рішенні встановлено факт загибелі ОСОБА_2 (а.с.6-10).

Постановою Сумського апеляційного суду від 19 липня 2022 року № 22-ц/816/667/22 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишено без задоволення. Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 лютого 2022 року в даній справі залишено без змін (а.с. 15-16).

Згідно з інформацією АТ «Укрзалізниця» від 09 липня 2021 року за № НЮ-04-11/275 тепловоз серії ТЕП70 №058 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Основа» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 2003 року по теперішній час (а.с. 17).

Відповідно до довідки Великочернеччинського старостинського округу від 27 березня 2023 року № 35.2-49 ОСОБА_1 зареєстрований і фактично проживає в АДРЕСА_1 . Померла ОСОБА_2 перебувала зі своїм батьком ОСОБА_1 у родинних, теплих, дружніх відносинах. Онук ОСОБА_5 , зареєстрований разом зі своїм дідом ОСОБА_1 за однією адресою, але фактично проживає у сім`ї опікуна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 62).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши, що смерть ОСОБА_2 , доньки позивача, настала внаслідок травмування при зіткненні з потягом, врахувавши положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, вимоги розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 за рахунок АТ «Укрзалізниця» в розмірі 150 000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки районним судом обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює, діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05 червня 2019 року у справі N 466/4412/15-ц, провадження N 61-37654св18.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що ОСОБА_1 є батьком загиблої ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу заподіяна моральна шкода внаслідок загибелі доньки ОСОБА_2 , яка підлягає відшкодуванню відповідачем як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останнім не подано належних доказів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої. Судом вірно зазначено, що відсутність вини водія електропоїзду та закриття кримінального провадження за відсутності в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

При цьому, судом враховано, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок її грубої необережності, а саме: порушення нею пунктів 2.5. Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Районним судом застосовано положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України та зменшено розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди смертю доньки.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що моральна шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самої потерпілої, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом ст. 1167, 1168, 1187 ЦК України власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Обставин непереборної сили або умислу потерпілої судом першої та апеляційної інстанції не встановлено.

Інші аргументи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, чи незгоди заявника із відповідним висновком суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

В. Ю. Рунов