Справа № 639/3396/22
Провадження № 2/639/356/23
26 квітня 2023 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Гаврилюк С. М.,
секретар судового засідання Пивоварова Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/3396/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,
10.11.2022 ухвалою суду повернуто ОСОБА_1 подану заяву про забезпечення позову від 09.11.2022 з підстав невідповідності вимогам статті 151 ЦПК України (а.с.62-64).
15.11.2022 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.84-85).
14.03.2023 ухвалами суду повернуто представнику позивача адвокату Нев`ядомському А.Д. клопотання про призначення по даній справі судової автотоварознавчої експертизи, в зв`язку з тим, що дане клопотання подано без додержання вимог ч. 3 ст. 117 ЦПК України; та залучено в даній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» (а.с.119-120, 121-122).
В судовому засіданні 14.03.2023 суд, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про визнання явки позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою, роз`яснено представнику позивача правові наслідки пред`явлення позову до неналежного відповідача (а.с.123-127).
11.04.2023 ухвалою суду повернуто представнику позивача адвокату Нев`ядомському А.Д. заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою від 07.04.2023, оскільки вказана заява подана з порушенням встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України строку та до заяви не надані докази направлення копії заяви учасникам справи (а.с.172-173).
Відповідно до частини 5 статті 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Отже, позивач ОСОБА_1 , явка якої ухвалою суду від 14.03.2023 була визнана обов`язковою для надання особисто пояснень, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи , однак у судове засідання не з`явилась.
25.04.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нев`ядомський А.Д., який діє на підставі ордеру та договору про надання правової (правничої) допомоги (а.с.38-41), за яким повноваження адвоката не обмежуються, подав до суду заяву, сформовану в системі «Електронний суд», в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та розглянути справу без участі позивача та представника позивача.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.
Належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи третя особа, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, письмові пояснення щодо позову не подавала.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, зі згоди представника позивача, не виходячи до нарадчої кімнати, в судовому засіданні 14.03.2023 постановив ухувалу про проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України (а.с.123-127).
Згідно зі статтею 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності позивача та її представника, відповідача та третьої особи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частинами 5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
22.08.2022 та 14.09.2022 позивач ОСОБА_1 направляла ОСОБА_2 претензії щодо виплати відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.17-32), які залишені відповідачем без реагування.
Частиною 1 статті ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).
Відповідно до статей 3, 5 Закону метою такого страхування є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Статтею 6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (статті 9, 22- 31, 35, 36 Закону).
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з п.36.1, 36.2, 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону та статті 1191 Цивільного кодексу України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.
Позивачем зазначено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Suzuki Grand Vitara р.н. НОМЕР_1 застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № ЕР-203453936 від 21.04.2022 у ПрАТ «ХМСК».
При цьому, стороною позивача не надано до суду доказів на підтвердження вказаної обставини, а саме копії полісу обов`язкового страхування із зазначенням строку його дії.
Також, жодних доказів на підтвердження звернення позивача ОСОБА_1 до страховика ПрАТ «ХМСК» або до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування стороною позивача не надано і матеріали справи таких доказів не містять.
Своїм правом на звернення до суду з клопотанням про витребування доказів, відповідно до положень ст. 84 ЦПК України, сторона позивача не скористалась. Будь-яких заяв, клопотань про витребування доказів у зв`язку з неможливістю самостійно отримати докази, стороною позивача суду не заявлено.
Обґрунтовуючи своє звернення з позовними вимогами саме до ОСОБА_2 , як особи визнаної винним у скоєнні ДТП , представник позивача у позові зазначив, що згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг, на засіданні 17.09.2021 ухвалено рішення щодо відкликання усіх ліцензій на підставі поданих заяв ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія».
Разом з тим, у разі нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу Моторного (транспортного) страхового бюро України страховик зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності, укладеними до цього. МТСБУ має зобов`язання на відшкодування шкоди замість страховика лише в разі визнання його банкрутом та/або ліквідації як юридичної особи за умови недостатності коштів і майна страховика для здійснення страхових виплат.
Положеннями ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені випадки, коли МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що в даному випадку обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виник не у страхувальника ОСОБА_2 , а у страховика ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», у випадку наявності чинного полісу обов`язкового страхування, а в разі відсутності такого полісу у МТСБУ.
Посилання сторони позивача у позовній заяві на положення ст. 1194 ЦК України суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до вказаної норми закону, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Суду не надано належних доказів, які б фактично підтвердили обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог до винуватця ДТП про відшкодування майнової шкоди.
Суд зазначає, що у встановленому законом порядку відповідно до вимог частин 1, 2, 3 статті 51 ЦПК України ні позивач, ні її представник до суду із заявою про заміну неналежного відповідача або залучення до участі в справі співвідповідача страховика, не зверталась.
За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Позовні вимоги до ОСОБА_2 в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою пред`явлено до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог.
Встановивши, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог, суд дійшов висновку про недоцільність задоволення клопотання сторони позивача від 07.04.2023 про призначення автотоварознавчої експертизи, метою якої є встановлення розміру саме матеріального збитку, спричиненого позивачу дорожньо-транспортною пригодою, оскільки встановлення експертом розміру матеріального збитку не впливатиме на підставу відмови судом у задоволенні таких позовних вимог.
За правилами ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:
- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ;
- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди;
- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На підтвердження наявності та розміру заподіяної відповідачем моральної шкоди позивач зазначає, що вона внаслідок дій відповідача була позбавлена вільно, безперешкодно та мобільно пересуватися територією України в умовах воєнного стану.
З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.
Разом з тим, позивач розрахунок та належних доказів обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди не надала.
Отже, наявність спричинення позивачу відповідачем моральної шкоди та її розмір позивачем не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.
Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, не підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підстави покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274-279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 3, 5, 6, 9, 22, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Харківська муніципальна страхова компанія», адреса: м. Харків, вул. Плеханівська, 63.

Повний текст рішення складений 26.04.2023.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК