ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/3239/22
Провадження № 2/210/214/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2023 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Вікторович Н.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» на його користь заборгованість по заробітній платі (компенсацію за невикористану відпустку) - 20 000,00грн., та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у розмірі 109 000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 05 грудня 2020 року по 17 травня 2022 року він знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія». Під час знаходження у трудових відносинах відповідачем було нарахована, але не виплачено компенсацію за частину невикористаної відпустки за 2021 рік та 2022 рік. 17 травня 2022 року позивач був звільнений за власним бажанням згідно наказу №85к від 17.05.2022 року. Виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю: 1 календарний день за 2020 рік, 10 календарних днів за 2021 рік та 10 календарних днів за 2022 рік, відповідачем здійснено не було. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.47, 83, 116, 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Крім того, позивач зазначив, що ним було витрачено 2000грн. на складання позовної заяви та 500грн. на складання заяви про витребування доказів.

Ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання (а.с.25).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року за заявою позивача ОСОБА_1 було витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» довідку про середню заробітну плату майстра будівельних та монтажних робіт ОСОБА_1 за січень-лютий 2022 року та довідку про нараховану, але не виплачену компенсацію за 20 календарних днів відпустку ОСОБА_1 (а.с.29).

30 листопада 2022 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» надійшов відзив на позовну заяву за підписом генерального директора ТОВ «Криворізька будівельна компанія» Переверзєва В., в якому останній просив відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі. В обґрунтування чого зазначив, що в наказі розпорядженні про припинення трудового контракту №85-к від 17 травня 2022 року було зазначено кількість днів (20) за які позивачу нараховується компенсація за не використану відпустку, у вказаному наказі позивачем проставлено підпис. 01 квітня 2022 року позивачем було подано заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати. Позивач у позовній заяві зазначає, що середній заробіток за два останні календарних місяці, щоденно становить 1000,00грн., однак до суду надано виписки лише за січень та лютий 2022 року, а звільнився він 17.05.2022 року. Відповідно до довідки про середній заробіток за два останні місяці роботи ОСОБА_1 він отримав в березні 2022 року 0,00грн., а в квітні 2022 року 6600,00грн. заробітної плати та 3470,00грн. матеріальної допомоги. 21 жовтня 2022 року позивачу було виплачено грошову компенсацію за не використану відпустку, що підтверджується платіжним дорученням №1970 від 21.10.2022 року та відомістю нарахування грошових коштів №125. Компенсація виплачена в повному обсязі за всі 20 календарних дні невикористаної відпустки.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що до початку бойових дії підприємство виконувало будівельно-монтажні роботи на території ПрАТ «ММК Ілліча» та ПрАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» в місті Маріуполь Донецької області. Після початку бойових дій на території вказаних комбінатів залишилися інструменти, техніка, будівельні матеріали та інше приладдя. Основним замовником були вище вказані підприємства, за ними на даний час обліковується заборгованість перед підприємством відповідача. При розгляді вказаної справи, просили суд взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначив, що 20 жовтня 2022 року відповідачем було виплачено компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки. Однак, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення виплати пройшло 150 днів, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку 21.10.2022 року, що становить 65 915,90грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Так, письмовими матеріалами справи встановлено, що у період з 05 грудня 2020 року по 17 травня 2022 року позивач перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (а.с.4-7).

Наказом №85-к Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» «Про звільнення ОСОБА_1 » від 17.05.2022 року, звільнено ОСОБА_1 , майстра будівельних та монтажних робіт 17.05.2022 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України (а.с.10).

Відповідно до Наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №85-к від 17.05.2022 року, кількість не відпрацьованих днів відпустки за які підлягає компенсація становить 20 календарних днів (а.с.44).

Згідно Довідки за підписом генерального директора ТОВ «КБК» Переверзєва В.І. та в.о. головного бухгалтера Сопільник О.О., ОСОБА_1 здійснено виплату компенсації за відпустку за 20 днів, нараховано 18 918,05грн., виплачено після утримання всіх відрахувань, - 13 183,18грн. (а.с.50).

Вказані обставини не заперечуються позивачем.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст.94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору.

Частинами 4, 5 ст.97 КЗпП України, ч.3 ст.15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.6 ст.24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.1 ст.45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок.

Ч.1 ст.74 КЗпП України, ч.ч.1, 3 ст.2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.75 КЗпП України, ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Відповідно до ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи встановлено та позивачем не заперечується, що компенсація за не використану відпустку тривалість 20 календарних днів проведена відповідачем лише 21 жовтня 2022 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Встановлений статтею 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Суд зазначає, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності в цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 (провадження №14-623цс18).

Розмір невиплаченої при звільненні позивача компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 13 183,18грн., яка утворилась саме з вини відповідача.

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 65 915,90грн.

З урахуванням наведених фактів, суд приходить до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, означеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), є визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 6 591,50грн.

Матеріали справи містять докази того, що ТОВ «Криворізька будівельна компанія» погасило заборгованість по сплаті всіх сум при звільненні перед позивачем, однак, лише після звернення позивача до суду.

При цьому відповідач не виплатив позивачу при звільненні 13 183,18грн., що не може вважатися незначним розміром для працівника.

Таким чином, у розглядуваній справі, на думку суду, існують достатні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, заявленого позивачем до стягнення, та вважає за доцільне зменшити вказану суми до 6 591,59грн., що є спів мірним розміру заявлених позивачем вимог (10%).

Щодо заявлених вимог про відшкодування витрат понесених у зв`язку зі зверненням до суду з вказаним позовом, суд зазначає.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі №61-3416св18.

У рішення Верховного суду від 17.09.2019 року у справі №810/2806/18 «Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16».

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, а саме у рішенні Верховного суду від 04.02.2020 року у справі №1.380.2019.001036 зазначено наступну позицію Верховного суду «Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №200/14113/18-а «При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Однак, позивачем не надано доказів в обґрунтування понесених витрат, а тому в ці частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивача звільнено за законом.

Керуючись ст.ст.47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.4, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільнення з 17.05.2022 року по 21.10.2022 року, у розмірі 6 591,59грн. (шість тисяч п`ятсот дев`яносто одна гривня 59 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія», , на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривні (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Криворізька будівельна компанія», , місце знаходження: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Каховська, будинок №33.

Суддя: Н. Ю. Вікторович