Справа № 459/1322/23
Провадження № 2/459/222/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Жураковського А.І.

з участю: секретаря судового засідання Ганас К.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Тодорович О.В., Ванзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И В :

21.04.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким просить стягнути з відповідача на його користь 110 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову послався на те, що він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та небезпечних умов праці на підприємствах ДП «Львіввугілля» більше 19 років, а саме на Шахті «Зарічна» на посаді електрослюсар підземний - 3 місяця, на Шахті «Бендюзька» на посаді електрослюсар підземний 8 років 09 місяців, на Гірничо-монтажному управлінні на посаді гірничий монтажник підземний 1 рік, на шахті «Відродження» на посаді електрослюсар підземний, гірник очисного забою підземний, майстер гірничий підземної дільниці - 8 років 09 місяців. 28.11.2008 звільнений по ст. 38 КЗпП України. 10.02.2004 Львівською обласною клінічною лікарнею, відділ профпатологіі, йому було встановлено професійне захворювання, а саме хронічна вертеброгенна попереково-крижова радиколопатія, антракосилікоз, емфізема легень. По наслідкам встановленого діагнозу дирекцією ВП «Шахта «Відродження» ДП «Львівугілля» було створено комісію по розслідуванню підстав отримання професійного захворювання. 19.02.2004 комісією було складено Акт за формою П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. За результатами розслідування було встановлено, що професійне захворювання виникло за час роботи в підземних умовах з високою запиленістю повітря робочої зони, високим шумом від роботи технологічного обладнання, перенесення вантажів масою 35 кг на відстань до 150 метрів. Вказує, що згідно Акту причиною професійного захворювання зазначено: вугільно-породний шахтний пил, важка фізична праця/перенесення важнів масою 35 кг на відстань до 150 метрів у вимушеному положенні тіла, мікроклімат: температура повітря 19,8°С, відносна вологість повітря 81%, швидкість руху повітря 0,2-6 м/сек. У зв`язку із виявленням у нього професійного захворювання, його було скеровано для огляду на МСЕК. Де, 31.03.2004 Обласною МСЕК №3 йому було вперше встановлено 45% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання та встановлено третю групу інвалідності, в додаткових видах допомоги передбачено санітарно-курортне лікування, медикаментозне лікування. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я при огляді 14.09.2006 Обласним МСЕК №2 йому встановлено 55 % втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання та встановлено третю групу інвалідності, в додаткових видах допомоги передбачено санітарно-курортне лікування, медикаментозне лікування.

Зазначає, що внаслідок професійного захворювання йому завдано значну моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань. Стверджує, що відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчуває себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатись за медичною допомогою, проходи лікування та приймати медикаменти. Постійні обстеження та лікування призводять до значного витрачання коштів. Відчуває постійні болі в попереку, кашель, задишка, які спричинені професійним захворюванням. Погіршення стану здоров`я, яке виникло внаслідок професійного захворювання, призводять до депресивного стану. Відновлення здоров`я є неможливим. Наведені обставини значним чином змінили ритм та порядок його життя, порушили нормальні життєві зв`язки, він повинен прикладати значні додаткові зусилля для організації свого життя. Зміни в життєвих відносинах, сімейних обставинах, викликають у нього також значні моральні переживання.

24.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду на 22.05.2023 року.

16.05.2023 представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Вказала, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а тому заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин і повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці на підставі ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 Кодексу законів про працю України. Також зазначила, що позивач звернувся із позовом до суду у квітні 2023 року, відтак з цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон №1105 у редакції чинній з 01.01.2015 року, який покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування за рахунок відповідача. До того ж звертає увагу на те, що довідкою МСЕК про відсоток стійкої втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння позивачу моральної шкоди. Крім того, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням на момент ушкодження здоров`я, а саме у 2004 році. Також, жодних медичних документів, які б підтверджували перенесений стрес, депресію, які зазнав позивач внаслідок моральних страждань у результаті професійного захворювання останній не надав. Разом з тим, зазначає, що у позивача часткова втрата професійної працездатності у професії, яка викликала професійне захворювання. Тому, позивач може працювати на інших професіях, які не пов`язані з впливом шкідливих факторів. У зв`язку із зазначеним, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

22.05.2023 розгляд справи відкладено та протокольною ухвалою визнано явку позивача обов`язковою.

Ухвалою від 12.06.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

10.07.2023 в судовому засіданні оголошено перерву для долучення представником позивача оригіналів документів для їх огляду.

28.08.2023 в судовому засіданні оголошено перерву для виклику представника відповідача.

15.09.2023 позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити з підстав вказаних у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила з підстав, вказаних у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Судом встановлено, щоз 16.09.1980 по 24.12.1980 працював на шахті «Зарічна» електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з 11.03.1981 по 29.04.1981, з 22.07.191 по 01.04.1982, з 04.02.1985 по 10.08.1985 працював на шахті «Бендюзька» електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з 10.08.1985 по 05.09.1985 працював на шахті «Бендюзька» гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, з 05.09.1985 по 25.07.1992, з 28.09.1992 по 14.03.1994 працював на шахті «Бендюзька» електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з 21.03.1994 по 23.08.1995 працював на шахті «Відродження» електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з 28.08.1995 по 19.08.1996 працював на шахті «Відродження» гірничим монтажником підземним з повним робочим днем в шахті, з вересня 1996 по 1997 електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з листопада 1997 по вересень 1999 працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, з вересня 1999 по грудень 1999 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з грудня 1999 по листопад 2001 працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, з листопада 2001 по лютий 2002 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті, з лютого 2002 по квітень 2003 працював гірничим майстром з повним робочим днем в шахті, з квітня 2003 по березень 2004 працював гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, 16.03.2004 звільнений по ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, яка додана до матеріалів справи та оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а. с. 13-16).

19.02.2004 комісія ВП шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника ОСОБА_1 , про що обуло складено акт розслідування професійного хронічного захворювання, по формі П-4, згідно якого встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок вугільно-породного шахтного пилу в значеннях 178,63 мг/м3/90% робочого часу, важка фізична праця/перенесення важнів масою 35 кг на відстань до 150 метрів у вимушеному положенні тіла, мікроклімат: температура повітря 19,8°С, відносна вологість повітря 81%, швидкість руху повітря 0,2-6 м/сек.(а.с. 11-12).

Згідно копії довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-2 №008455 від 31.03.2004 ОСОБА_1 вперше встановлено III групу інвалідності через профзахворювання та 45% втрати працездатності. (а.с.8).

Відповідно до копії довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-2 №015465 від 22.03.2005, ОСОБА_1 повторно оглянуто та підтверджено 45% втрати працездатності через профзахворювання (а.с.9).

Згідно копії довідки Міністерства охорони здоров`я України, серія ЛВА-2 №009846 від 14.09.2006, ОСОБА_1 було збільшено відсотки втрати працездатності безтерміново, сукупно до 55% по наслідкам отриманого професійного захворювання, потреби у додаткових видах допомоги(а.с. 10).

Із медичних документів вбачається, що ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ступеня, антракосилікоз І, емфізема легень.(а.с. 19).

У зв`язку із отриманим професійним захворюванням позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок та витягів з медичної карти стаціонарного та амбулаторного хворого.

Вирішуючи спір в межах заявленого предмету позову, суд виходить з наступного:

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Ч.4 ст.43, ч.1 ст.46 Конституції України визначають право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 4 ЗУ від 14 січня 1998 року «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і III групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

За ч.2 ст.13 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у ст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, яким був виключений підпункт «е» п.1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» , а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача, що відображено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 459/3304/16-ц (провадження № 61-27804св18).

Як вбачається з матеріалів справи, на час встановлення позивачеві втрати працездатності обов`язок відшкодування моральної шкоди покладався саме на Фонд соціального страхування на підставі «е» п. 1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, що діяла на той час.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з 01.01.2023 припинено та реорганізовано шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

З 01.01.2023 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №2620-IX від 21.09.2022 (далі-Закон №2620-IX).

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2620-IX визначено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Постановою КМУ від 29 листопада 2022 року № 1323 «Деякі питання забезпечення здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» встановлено, що залишки коштів, які утворилися на рахунках виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та її робочих органів станом на кінець останнього банківського дня у системі електронних платежів Національного банку у 2022 році, перераховуються власниками рахунків в перший банківський день 2023 року на дохідний рахунок Пенсійного фонду України, відкритий в Державній казначейській службі для обліку коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, з подальшим їх спрямуванням цього ж дня на видатковий рахунок Пенсійного фонду України для здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Пунктом 3 вищезазначеної постанови доручено Пенсійному фонду України з 02 січня 2023 року забезпечити здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" на підставі переданих виконавчою дирекцією Фонду Соціального страхування та її робочими органами справ, баз даних, носіїв інформації та програмного забезпечення, а також підготовлених нею виплатних документів на січень 2023 року.

З січня 2023 року здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фактично забезпечено Пенсійним Фондом України та його органами.

Таким чином Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України.

На наведених обставин, суд відхиляє доводи відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є належним відповідачем по справі.

Твердження відповідача про те, що на час звернення позивача із цим позовом набула чинності редакція ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якою не передбачено здійснення страхової виплати на відшкодування моральної шкоди, суд також вважає необґрунтованими, оскільки спір щодо відшкодування шкоди відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинен вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на її відшкодування, що виникло у позивача з дня встановлення йому втрати професійної працездатності, тобто 2004 року, тобто саме за рахунок Пенсійного Фонду, як правонаступника Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч.2, 3 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п.4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріали справи містять достатньо доказів, що свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, внаслідок чого його життєві зв`язки змінились, та існує потреба в докладанні додаткових зусиль для організації життя позивача, необхідність вживання додаткових заходів для підтримання його здоров`я, яке зазнало непоправного погіршення внаслідок роботи у небезпечних умовах праці.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди, що повністю кореспондується з нормою ст. 3 Конституції України за якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування.

Однак заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним. З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, належним розміром відшкодування моральної шкоди на думку суду буде розмір 30 000 гривень.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, в мінімальному розмірі, що передбачено Законом України "Про судовий збір" в позовах майнового характеру, поданого фізичною особою.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () у користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 30 000 (тридцять тисяч) гривень заподіяної моральної шкоди.

У решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у користь держави 1073,60 грн. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.09.2023.

Суддя: А. І. Жураковський