КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1546/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок пожежі,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд до Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної (немайнової) шкоди 200 000 грн, матеріальну шкоду у розмірі 25 200 грн, кошти, витрачені на лікування у сумі 4 881,49 грн, кошти на оздоровлення (відпочинок) у розмірі 41 250 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що ним 22 березня 2017 року укладено договір №352 про проживання в гуртожитку Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет », згідно умов якого йому було надано місце для проживання в гуртожитку університету за адресою : АДРЕСА_1 , з установленим розміром оплати 1 280 грн.

03 квітня 2017 року приблизно о 01 год. 30 хв. в приміщенні гуртожитку, а саме на сьомому поверсі гуртожитку, в приміщенні кімнати № НОМЕР_1 сталася пожежа.

Відповідно до складеного Святошинським РУ ГУ ДСНС України в м. Києві акту про пожежу, причиною пожежі визнано коротке замикання з послідуючим горінням.

Посилався на те, що внаслідок пожежі йому було заподіяно ушкодження, а саме опік правої руки 3 ступеню, димотоксичне задимлення легень, внаслідок чого він вимушений був походити тривалий курс лікування, перебуває на обліку «Д» у лікаря невропатолога.

Також зауважував, що внаслідок даної пожежі в нього було знищено особисті речі, вартість яких становить 25 200 грн, також він витратив 4 881,46 грн на придбання ліків, крім того для відновлення стану здоров`я йому рекомендовано оздоровлення та лікування в санаторії, вартість якого становить 41 250 грн.

Вказував, що даною пожежею, йому також завдано і моральну (немайнову) шкоду, яка полягає в порушенні його звичного психоемоційного стану, нормальних життєвих зв`язків, постійного стану стресу, та яку він оцінив у 200 000 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої пожежею, 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було встановлено які саме дії з боку відповідача є порушенням правил пожежної безпеки (бездіяльність) та обумовили виникнення пожежі, в чому вони виразились та чи існує причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) та наслідками, що настали.

Зауважує, що судом не було встановлено тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, яких зазначав позивач в наслідок пожежі, не було призначено експертизу з метою встановлення наслідків спричинення тілесних ушкоджень.

Уважає, що відповідач міг уникнути пожежі, що сталася, виконавши вимоги припису Святошинського РУ ГУ ДСНС У країни в м. Києві №633 від 30 листопада 2016 року.

Посилається на те, що халатне ставлення керівництва університету до правил пожежної безпеки, службова недбалість, неналежне виконання своїх службових обов`язків заподіяло йому істотну шкоду, що потрапляє під дію статті 367 КК України.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розміру завданої матеріальної шкоди.

Дійшов висновку, що на підтвердження позовних вимог про стягнення коштів на лікування та відпочинок позивачем не надано суду доказів призначення вказаних медичних препаратів, доказів звернення у вказаний період часу за медичною допомогою, а також рекомендацій, визначення розміру відшкодування.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, які виразились у порушенні його психоемоційного стану внаслідок пожежі, порушення його життєвих звичок та рівня активності в громадському житті, вимушені зміни в життєвому ритмі, а також, керуючись принципами співмірності, розумності та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом установлено, що 22 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Приватним вищим навчальним закладом «Київський міжнародний університет» укладено договір №352 про проживання в гуртожитку Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет», відповідно до умов якого позивачу було надано місце для проживання в гуртожитку університету за адресою: АДРЕСА_1 , з установленим розміром оплати 1 280 грн.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 28 грудня 2012 року будинок АДРЕСА_1 належить Приватному вищому навчальному закладу «Київський міжнародний університет» (т. 1, а.с. 48).

Згідно наказу №319 від 04 вересня 2015 року «Про призначення відповідальних за стан пожежної безпеки» з метою забезпечення пожежної безпеки у приміщеннях будівель приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» на ОСОБА_2 покладено обов`язки по забезпеченню пожежної безпеки в приміщеннях будівлі університету за адресою: буд. АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 49).

03 квітня 2017 року приблизно о 01 год. 30 хв. у приміщенні гуртожитку, а саме на сьомому поверсі гуртожитку, в приміщенні кімнати № НОМЕР_1 , сталася пожежа.

Відповідно до складеного Святошинським РУ ГУ ДСНС України в м. Києві акту про пожежу причиною пожежі визнано коротке замикання с послідуючим горінням.

Вказана обставина також підтверджена листом Святошинського районного ГУ ДСНС України у м. Києві від 25 квітня 2017 року ( т. 1, а.с. 9).

Згідно виписки з медичної карти хворого ОСОБА_1 , виданої Міською клінічною лікарнею №2 м. Києва, останній проходив курс лікування з 03 квітня 2017 року по 21 квітня 2017 року та в червні 2017 року ОСОБА_1 звертався до центу первинної медико-санітарної допомоги №3.

18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до ректора Приватного вищого навчального закладу «Київський міжнародний університет» ОСОБА_3 з приводу відшкодування йому шкоди, завданої пожежею (т. 1, а.с. 13-17).

Як убачається з матеріалів справи, 15 липня 2017 року позивачем придбано речі на загальну суму 23 600 грн та постільну білизну на 1 600 грн (т. 1, а.с. 20, 21).

Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Так, ОСОБА_4 пояснила суду, що з 2014 року працює вахтером у гуртожитку по АДРЕСА_1 , пожежа мала місце саме на її зміні. 03 квітня 2017 року приблизно о 22 год. вона обійшла всі поверхи гуртожитку, призначила чергових по кухні, в кімнаті 701-а нікого не було. О 24 год. вона перевірила кухні гуртожитку, побачила, що все чисто та приблизно о 01 год. 30 хв. до неї прибіг один з мешканців гуртожитку та повідомив, що в гуртожитку на сьомому поверсі сталася пожежа. Вона викликала пожежну службу, відключила ліфти, почали виводити людей, викликали швидку. Бачила як виводили позивача у швидку.

ОСОБА_5 вказував на те, що з 2015 року працює в Приватному вищому навчальному закладу «Київський міжнародний університет» проректором по господарській частині. У квітні 2017 року йому повідомили, що в гуртожитку університету сталася пожежа. Після приїзду на місце пожежі він бачив як позивач під час пожежі знаходився за вікном кімнати на кондиціонері. На наступний день ОСОБА_5 поїхав до позивача в лікарню та під час розмови з ОСОБА_1 запропонував йому відшкодувати шкоду. Пізніше зателефонував позивач і вказав, що бажає відшкодування шкоди у розмірі 14 500 грн, які ОСОБА_5 привіз позивачу лікарню. Однак останній вказав, що вони повинні повернути йому ще 2 000 грн, які на час пожежі були у нього в портмоне, а потім ще вимагав віддати 2 000 грн за два пледи. Комендант понесла позивачу 17 000 грн, проте він вказав, що бажає ще отримати кошти на ліки та оздоровлення. Враховуючи вказані обставини, ми відмовились надавати позивачу кошти без рішення суду.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок пожежі в нього було знищено особисті речі, вартість яких становить 25 200 грн, також він витратив 4 881,46 грн на придбання ліків, крім того для відновлення стану здоров`я йому рекомендовано оздоровлення та лікування в санаторії, вартість якого становить 41 250 грн, а також зазначив про завдання йому моральної шкоди, яку оцінив у 200 000 грн.

Згідно з вимогами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч.2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач у свою чергу повинен довести наявність шкоди та її розмір.

Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, зважаючи на викладені обставини щодо пожежі, яка мала місце 03 квітня 2017 року, та завданої позивачу шкоди, беручи до уваги не доведення Приватним вищим навчальним закладом «Київський міжнародний університет» відсутності його вини у завданні шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність вини відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення вартості знищених особистих речей на суму 25 200 грн позивач надав рахунок на оплату від 15 липня 2017 року ПП ОСОБА_6 , за яким позивач ОСОБА_1 як покупець повинен сплатити 23600 грн, та товарний чек від 22 квітня 2017 року про придбання ковдри та двох комплектів постільної білизни.

Разом з тим, ОСОБА_1 ані в суді першої, ані апеляційної інстанції не надано жодних доказів понесення ним таких витрат, наявності саме вказаного майна, відповідної якості та вартості у позивача.

На підтвердження понесення витрат на придбання ліків позивачем надано чеки на придбання медичних препаратів, згідно яких придбання ліків було здійснено:

29 травня 2017 року в аптечному пункті №3 та №1 в м.Києві о 12.17 год., 13.33 год., 14.27 год., 14.43 год., 14.40 год., 14.56 год., 15.07 год., 16.29 год., 16.32 год., 16.55 год., 18.22 год.;

30 травня 2017 року в аптечному пункті №3 о 08.17 год., 08.18 год., 08.23 год., 08.38 год., 08.46 год., 08.51 год., 08.52 год., 08.59 год., 09.02 год., 09.05 год., 09.17 год., 09.25 год., 09.38 год., 09.49 год., 09.58 год., 09.59 год., 10.08 год.,10.17 год.;

31 травня 2017 року о 11.54 год., 12.04 год., 12.23 год., 13.24 год.;

06 червня 2017 року о 10.30 год., 10.31 год.;

13 червня 2017 року о 08.10 год., 08.13 год., 08.15 год., 08.30 год., 08.32 год. 10.16 год., 10.20 год., 10.22 год.,10.23 год.,10.41 год.;

20 червня 2017 року о 08.08 год., 08.31 год., , 08.36 год., 08.58 год., 08.59 год., 09.03 год., 09.20 год., 09.39 год., 09.48 год., 09.55 год.,10.09 год., 10.11 год., 10.18 год., 10.48 год 11.08 год., 18.48 год.

Проте до матеріалів справи позивачем не долучено жодних доказів щодо призначення йому вказаних медичних препаратів для усунення наслідків, завданих його здоров`ю пожежею, яка відбулась 03 квітня 2017 року, не надано доказів звернення ОСОБА_1 у вказаний період часу за медичною допомогою, також як і не надано пояснень щодо необхідності придбання вказаних медичних препаратів з таким розривом в проміжках часу в один день, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 41 250 грн для відновлення стану здоров`я, а саме оздоровлення та лікування в санаторії, то місцевий суд правильно виходив з необґрунтованості таких вимоги, оскільки суду не надано доказів вказаних рекомендацій, визначення розміру відшкодування.

Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000 грн позивач зазначив, що моральна шкода полягає в порушенні його психо-емоційного стану внаслідок пожежі, порушенні його життєвих звичок та рівня активності в громадському житті, вимушеній зміни в життєвому ритмі.

Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди суд першої інстанції, керуючись принципами співмірності, розумності та справедливості,обґрунтовано визначив у розмірі 5 000 грн з урахуванням дійсних обставин справи, характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, які виразилися в порушенні його психоемоційного стану внаслідок пожежі, порушенні його життєвих звичок та рівня активності в громадському житті, вимушеній зміни в життєвому ритмі.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.

Доводи апелянта, що відповідач міг уникнути пожежі, що сталася, виконавши вимоги припису Святошинського РУ ГУ ДСНС У країни в м. Києві №633 від 30 листопада 2016 року не заслуговують а увагу суду та спростовуються матеріалами справи з огляду на те, що в листі Святошинського РУ ГУ ДСНС України в м. Києві №25/2230 від 14 вересня 2018 року зазначено, що причинно-наслідкового зв`язку з пожежею, що відбулась 03 квітня 2017 року, та порушеннями, виявленими під час планової перевірки від 30 листопада 2016 року, на які посилається позивач, не має.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі щодо не встановлення судом тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, яких зазнав позивач в наслідок пожежі, не призначення експертизи з метою встановлення наслідків спричинення тілесних ушкоджень, є безпідставними, оскільки учасниками справи під час її розгляду судом першої інстанції клопотання про призначення експертизи не заявлялись, а ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень, яких зазнав позивач в наслідок пожежі, з огляду на заявлені ним позовні вимоги, не впливають на суть прийнятого рішення.

Посилання позивача на те, що халатне ставлення керівництва університету до правил пожежної безпеки, службова недбалість, неналежне виконання своїх службових обов`язків заподіяло йому істотну шкоду, що потрапляє під дію статті 367 КК України, є неспроможними, оскільки є підставою для звернення позивача за захистом своїх прав в порядку кримінального провадження.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах, які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів уважає, що місцевий суд всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник