17.07.2023 227/814/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левченка А. М.,

за участі секретаря судового засідання Черкасової О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль Олег Павлович, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 0000039 від 31.08.2004 року за основним видом економічної діяльності 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

25 січня 2020 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу товару № 25-01-20 відповідно до умов якого продавець фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язався передати у власність покупця ОСОБА_3 металопластикові вироби - вікна у кількості тридцять вісім одиниць на суму 159000 грн, а покупець прийняв на себе зобов`язання прийняти та оплатити товар у строки визначені в договорі (першій платіж 04.02.2020 року у розмірі 100 000, 00 грн, другий платіж 10.03.2020 року на залишок товару 59000,00 грн).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати товару або її частини, покупець зобов`язується сплатити пеню у розмірі 3 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не менше 30 грн на добу.

Відповідачем в порушення умов договору купівлі-продажу з розстрочкою платежів не було проведено оплату залишку суми придбаного товару. 05 вересня 2020 року на адресу відповідача було направлено повідомлення-претензію з вимогою про проведення оплати боргу за договором протягом доби з моменту отримання повідомлення, але оплата так і не була проведена.

Ураховуючи викладене просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором купівлі-продажу товару № 25-01-20 від 25 січня 2020 року у розмірі 246667,00 грн, яка складається з основної заборгованості за договором у сумі 59000,00 грн, пені в розмірі 159000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 28666,72 грн та судові витрати.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою сулу від 31 травня 2023 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив суду, що знайомий з відповідачем ОСОБА_3 , який також є фізичною особою-підприємцем та займається ремонтними роботами. Позивач також пояснив суду, що 38 вікон, які є предметом договору купівлі-продажу, були замовлені відповідачем для здійснення його підприємницької діяльності, а саме, для виконання ним умов тендеру на ремонт Селидівського ліцею.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад, а також пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а також, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у ст. 2 та ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Так, за змістом п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на зайняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно норми ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом (ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України).

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За частиною першою статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.ч. 1,7 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа або фізична особа-підприємець та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

На підставі ч. 7 ст. 81 КПК України, ухвалою суду від 12.07.2023 року, яку постановлено без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено здійсненити доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно відповідача ОСОБА_3 , та отримано відповідний витяг.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 має статус фізичної особи-підприємця. Дата та номер запису про проведення державної реєстрації 18.07.2016 року №0024841. Види діяльності 43.91 покрівельні роботи (основний); 43.12 підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.21 електромонтажні роботи; 43.22 монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 штукатурні роботи; 43.32 установлення столярних виробів; 43.33 покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 молярні робити та скління; 43.39 інші роботи із завершення будівництва; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 81.30 надання ландшафтних послуг.

Достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що металопластикові вироби - вікна у кількості тридцять вісім одиниць передані у власність покупця ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу товару № 25-01-20 від 25 січня 2020 року можуть бути використані відповідачем в особистих, приватних інтересах, як фізичною особою, а не є пов`язаними з підприємницькою діяльністю до суду надано не було та матеріали справи не містять.

За таких обставин, ураховуючи предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад суд вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч.1 ст.256 ЦПК України).

На виконання вимог ч.1 ст. 256 ЦПК України роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Керуючись ст. ст. 255, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смаль Олег Павлович, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 17.07.2023 року.

Суддя А.М. Левченко