ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року м. Чернівці

Справа № 715/1032/23

Провадження №22-ц/822/511/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

секретар - Тодоряк Г.Д.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

заінтересована особа - Глибоцький відділ державної виконавчої служби у Чернівецькій області Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 травня 2023 року, головуючий у І-й інстанції - Григорчак Ю.П.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги посилався на те, що на виконанні Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області знаходиться зведене виконавче провадження № 62175889 (№ 59317713 та № 59259791) по виконанню виконавчих листів № 2-1056/11 та № 2403/2555/12, виданих Глибоцьким районним судом Чернівецької області від 15.11.2012 року та 12.03.2019 року, про стягнення з нього на користь AT «Ощадбанк» заборгованості у сумі 1 625 911,70 грн та 141 561,44 грн відповідно. В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем Глибоцького відділу ДВС Постевкою Л.І. 18 липня 2022 року винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх його відкритих рахунках, також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом та належать боржнику, в результаті чого було арештовано його рахунок на ім`я ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_1 картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в AT КБ «Приват Банк», для зарахування його заробітної плати військовослужбовця, у зв`язку з чим з липня 2022 року він не може отримувати належну йому заробітну плату, яка є єдиним джерелом його існування, а також не має можливості оплачувати комунальні платежі та далі виплачувати борг, який має намір відшкодувати в повному обсязі перед відповідачем.

З метою забезпечення своїх прав він звернувся до виконуючої обов`язки начальника Глибоцького відділу ДВС з проханням скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді заробітної плати на його рахунку для виплат, але отримав відповідь про те, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду.

Просив поновити строк для подання скарги, визнати дії державного виконавця Глибоцького відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Постевки Л.І. неправомірними у зведеному виконавчому провадженні № 62175889 (№ 59317713 та № 59259791) по виконанню виконавчих листів № 2-1056/11 та № 2403/2555/12, виданих Глибоцьким районним судом Чернівецької області від 15.11.2012 року та 12.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Ощадбанк» заборгованості у сумі 1 625 911,70 грн та 141 561,44 грн відповідно; постанову державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Постевки Л.І. про арешт майна боржника від 18.07.2022 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та поживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України у Чернівецькій області 09.07.1996 року, IBAN НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в AT КБ «Приват Банк», як заробітна плата.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 травня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду із скаргою на постанову державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Постевки Л.І. про арешт грошових коштів боржника від 18 липня 2022 року.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Постевки Л.І. у зведеному виконавчому провадженні № 62175889 (№ 59317713 та № 59259791) по виконанню виконавчих листів № 2-1056/11 та № 2403/2555/12, виданих Глибоцьким районним судом Чернівецької області від 15.11.2012 року та 12.03.2019 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Ощадбанк» заборгованості у сумі 1 625 911,70 грн та 141 561,44 грн відповідно, в частині винесення постанови від 18 липня 2022 року про накладення арешту на грошові кошти боржника.

Визнано неправомірною та скасовано постанову державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Постевки Л.І. від 18.07.2022 року про накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та поживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України у Чернівецькій області 09.07.1996 року, IBAN НОМЕР_1 , картка для виплат НОМЕР_2 , який відкритий в AT КБ «Приват Банк».

Поновлюючи строк на звернення із скаргою та задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на даний час є військовослужбовцем, що підтверджено копією довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №918 від 10 квітня 2023 року, виданою військовою частиною № НОМЕР_4 , згідно з якою він брав безпосередню участь у бойових діях в період з 25 лютого 2022 року по 01 листопада 2022 року; з 14 грудня 2022 року по 17 грудня 2022 року; з 26 грудня 2022 року по 27 березня 2023 року; з 05 квітня 2023 року по теперішній час. Вказані обставини, на думку суду, безумовно свідчать про пропуск ним строку звернення до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною 1 ст. 449 ЦПК України.

Накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для зарахування заробітної плати, унеможливлює отримання належної частини заробітної плати та інших виплат згідно діючого законодавства України, що призводить до порушення конституційних прав громадянина.

Не погоджуючись з ухвалою суду, стягувач АТ «Державний ощадний банк України» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що скарга на дії державного виконавця подана з порушенням строків. Клопотання про поновлення строку подано до суду безпосередньо в судовому засіданні, а тому інші сторони по справі були позбавлені можливості для підготовки своїх заперечень на відповідні процесуальні документи.

Кошти, які арештовані на відповідному рахунку ОСОБА_1 , в тому числі і заробітна плата, нараховані без відповідних відрахувань, а тому це підтверджує безпідставність зняття арешту з відповідного рахунку.

Суд першої інстанції вийшов за межі вимог, що містяться в скарзі ОСОБА_1 .

Під час постановлення ухвали від 02 травня 2023 року судом були порушені вимоги ст. 245 ЦПК України про таємницю нарадчої кімнати.

На апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_2 подала відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення у справі №2-1056/11, яким задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління р/р НОМЕР_5 в ОПЕРВ облуправління Ощадбанку м. Чернівці МФО 356334, код 09356307 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 972 від 17 березня 2008 року зі змінами та доповненнями згідно додаткових угод та договорами поруки № 1739 та № 1740 від 17 березня 2008 року в розмірі 1 625 911,70 грн, а також судовий збір в розмірі 2 823 грн. На виконання зазначеного рішення суду 15.11.2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист у справі №2-1056/11 по боржнику ОСОБА_1

18 лютого 2013 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення у справі №2403/2555/12, яким задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» р/р НОМЕР_5 в ОПЕРВ облуправління Ощадбанку м. Чернівці МФО 356334, код 09356307 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 972 від 17 березня 2008 року зі змінами та доповненнями згідно з додатковими угодами та договорами поруки № 1739 та № 1740 від 17 березня 2008 року в розмірі 140 159,84 грн, а також судовий збір в розмірі 1 401,60 грн. На виконання зазначеного рішення суду 12.03.2019 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист у справі №2403/2555/12 по боржнику ОСОБА_1

18 липня 2022 року державним виконавцем Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Постевкою Л.І. винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №59317713, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1 788 502,87 грн.

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до виконуючої обов`язків начальника Глибоцького відділу ДВС із заявою про скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться у вигляді заробітної плати на його рахунку для виплат.

В матеріалах справи наявна відповідь виконуючої обов`язків начальника Глибоцького відділу ДВС від 04 січня 2023 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 23.12.2022 року про скасування оскаржуваної постанови, проте будь-які відомості щодо отримання вказаної постанови боржником матеріали справи не містять.

Щодо строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблено висновок, що «з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2022 року в справі № 1111/2218/12 (провадження № 61-21049св21) зроблено висновок про застосування статті 449 ЦПК України та вказано, що такі строки можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на даний час є військовослужбовцем, що підтверджено копією довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №918 від 10 квітня 2023 року, виданою військовою частиною № НОМЕР_4 , згідно якої він брав безпосередню участь у бойових діях в період з 25 лютого 2022 року по 01 листопада 2022 року; з 14 грудня 2022 року по 17 грудня 2022 року; з 26 грудня 2022 року по 27 березня 2023 року; з 05 квітня 2023 року по теперішній час.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції зробив правильний висновок про поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо оскарження постанови про арешт грошових коштів боржника від 18 липня 2022 року.

Щодо визнання неправомірними дій державного виконавця в частині винесення постанови від 18 липня 2022 року про накладення арешту на грошові кошти боржника.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі «HORNSBY v. GREECE», § 40,).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, на накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частинами першою - третьою статті 56 Закону до пункту 7 розділу VIII Інструкції № 512/5 від 02 квітня 2012 року арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а згідно із пунктом 1 частини другої статті 59 підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У частині першій та другій статті 68 Закону визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону та частиною другою статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що із пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

26 березня 2022 року набрав чинності Закон України 2129-ІХ від 15.03.2022 року, яким розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" доповнено пунктом 10-2, згідно із яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Отже, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань з неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

З огляду на викладене, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначений правовий висновок викладено у постанові ВП ВС від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20, провадження № 14-218цс21 (п.67, 71).

В матеріалах зведеного виконавчого провадження №62175889 міститься довідка АТ КБ «ПриватБанк» від 28 липня 2022 року про те, що ОСОБА_1 станом на 28 липня 2022 року має в АТ КБ «ПриватБанк» карту НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ), на яку отримує зарплатні виплати.

Установивши, що на грошові кошти, які знаходились на картковому рахунку № НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ), відкритому в АТ КБ "ПриватБанк" на ім`я ОСОБА_1 , було накладено арешт коштів боржника, державним виконавцем не вжито достатніх заходів для самостійного зняття арешту з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тому місцевий суд дійшов до правильного висновку, що і у цій частині скаргу слід задовольнити.

Разом з тим, задовольняючи скаргу, суд першої інстанції помилково не конкретизував, в якій частині слід скасувати постанову державного виконавця від 18 липня 2022 року про накладення арешту на грошові кошти, оскільки арешт, що накладений, має бути знятий саме з коштів, котрі складають заробітну плату, при цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зазначених вимог судом першої інстанції не враховано, а тому колегія суддів вбачає за необхідне доповнити резолютивну частину словами такого змісту: «що складають заробітну плату».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог скарги, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 оскаржує постанову державного виконавця від 18 липня 2022 року про арешт коштів боржника, що вбачається за змістом і вимогами скарги, а тому наявна описка в скарзі ОСОБА_1 не може вказувати про оскарження іншої постанови та виходом суду першої інстанції за межі вимог скарги.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, доповнивши абзаци третій та четвертий резолютивної частини оскаржуваної ухвали словами «що складають заробітну плату» .

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Доповнити абзаци третій та четвертий резолютивної частини ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 травня 2023 року словами «що складають заробітну плату».

В іншій частині ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17 липня 2023 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна