РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Мукачево Справа №303/2090/23

2/303/348/23

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.

секретар судового засідання Станкович К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом: (1) ОСОБА_1 ;

(2) ОСОБА_2 від імені яких діє ОСОБА_3

до відповідача Горондівської сільської ради

про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені яких діє ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Горондівської сільської ради про визнання права власності по частки в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - Будинок) в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами щодо наявності у позивачів всіх правових підстав для визнання за ними, як спадкоємцями за заповітом, права власності на Будинок, який залишився за померлою матір`ю - ОСОБА_4 .

Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1268, 1269 Цивільного кодексу України.

В судове засідання позивачі та представник позивача не з`явилася, натомість представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи по суті проводити за його відсутності та відсутності позивачів.

Від відповідача до суду попередньо надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечують.

Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Наявні у справі доказові матеріали (копія свідоцтва про народження (повторно) від 12.05.2021, копія свідоцтва про укладання шлюбу (повторно) від 12.05.2021 (а.с. 11-12), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (а.с. 18-19) та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 20-21, зворот) свідчать про те, що позивачі є доньками ОСОБА_4 .

Дані листа від 06.07.2021 №36 Мукачівського районного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки свідчать про те, що право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 26).

Згідно із даними виписки з погосподарської книги №6, станом на 01.01.2020, Будинок перебував у власності/користуванні ОСОБА_4 (а.с. 27).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , а.с. 8).

З довідки №995 від 17.08.2020 вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 в Будинку ніхто не був зареєстрований (а.с. 14).

ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт від 7 травня 2020 року, на підставі якого все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що на день смерті належатиме їй заповіла своїм дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 25).

6 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Федоренка Е. Ю. із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

14 серпня 2020 року приватним нотаріусом було відкрито провадження по спадковій справі та внесено інформацію до Спадкового реєстру за №66269581, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №61314358 (а.с. 13)

Разом з тим, на підставі постанови приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу від 06.07.2021 №46/02-31 (а.с. 6-7) позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Будинок, що належав ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у спадкоємців відсутній документ, який посвідчує право власності на Будинок, виданий на ім`я спадкодавця. Тобто, за життя померла не здійснила належним чином державну реєстрацію права власності на Будинок та не отримала на власне ім`я відповідний правовстановлюючий документ.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на Будинок за предметом позовних вимог (а.с. 21-24) з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного об`єкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок літера А, літня кухня літера Б, сараї літери В, Г, вбиральня літера Д, рік побудови Будинку 1958.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 1 протоколу №1 Конвенції передбачено, що: «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини, яким є день смерті особи, не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1220, частина перша статті 1269 ЦК України)

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_4 , звернулася до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак в отриманні свідоцтв про право на спадщину за заповітом, останнім відмовлено.

Вирішуючи спір, суд приймає до уваги те, що згідно з даними технічного паспорту роком забудови Будинку є 1958 рік, тому воно не підлягало обов`язковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність державної реєстрації права власності на Будинок. Також позивачі, у повній мірі дотрималися і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернулися з відповідними заявами до державного нотаріуса, однак отримали відмову, тому їх звернення щодо визнання за ними права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про наявність всіх законодавчих підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини для визнання за позивачами права власності на Будинок за померлою ОСОБА_4 .

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно-правової реалізації відносин із спадкування Будинку, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями ст.ст. 8, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від імені яких діє ОСОБА_3 задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності по (одній другій) частки на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

3. Судові витрати покласти на позивачів.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

6. Позивачі: (1) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 );

(2) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ).

Представник позивачів: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) Відповідач: Горондівська сільська рада (89656, с. Горонда Мукачівського району, вул. Духновича, 64, ).

Суддя В.В. Кость