Справа № 510/1591/21
Провадження № 2/510/111/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.07.23року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки вона безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном.

Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи є заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце його проведення сповіщалась належними чином, відповідно до положень ч. 10 ст. 187 ЦПК України, відзив та клопотання на позовну заяву не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними, відзив на позовну заяву відповідач не направила, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.12.1995 р., відповідно якого спадкоємцями 1/2 частини майна ОСОБА_3 , є дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 ; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.07.2021 р., відповідно до якого 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами належить ОСОБА_2 (свідоцтво про право власності на спадщину № 5716 від 19.12.1995 р.), 3/4 частини належить ОСОБА_5 (свідоцтво про право власності на спадщину № 5716 від 19.12.1995 р., договір купівлі продажу № 4728 від 18.12.1991 р.); домова книга для прописки громадян за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якої ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації за даною адресою, а ОСОБА_1 була зареєстрована за даною адресою з 24.09.2005 р.; договір № 24001/9203 від 26.11.2018 р. про розподіл та постачання електричної енергії за регульованим тарифом побутовому позивачеві, укладений між ОСОБА_1 та АТ «Одесаобленерго»; договір № 59203 від 22.05.2013 р. про користування електричною енергією, укладений між ОСОБА_1 та Ренійським РЕМ; квитанції про сплату спожитої електроенергії у 2013 р.; технічний паспорт на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , самочинних споруд немає; зведений акт оцінки вартості будівель і споруд; актовий запис про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , за № 214 від 20.10.2009р.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що власниками житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.1991 року, в рівних частках. Після смерті ОСОБА_3 його 1/2 частина житлового будинку була прийнята його спадкоємцями, дружиною - ОСОБА_4 , та донькою - ОСОБА_2 , в рівних частках. Таким чином, після прийняття спадщини, ОСОБА_4 стала власником 3/4 частини житлового будинку, а ОСОБА_2 стала власником 1/4 частини.

У 2004 році позивач домовилась із ОСОБА_7 та ОСОБА_2 про купівлю житлового будинку АДРЕСА_1 , однак сторони письмового договору не уклали. З того часу позивач почала проживати у вищезазначеному будинку та утримувати його. У 2005 р. позивач зареєструвала своє місце проживання у зазначеному житловому будинку, про що свідчить домова книга.

Пізніше, у 2010 році, коли виникла необхідність підтвердити право власності на будинок, для укладення договору з газопостачання, позивач звернулась до власників із проханням оформити правочин відповідним чином, нотаріально. Однак, ОСОБА_8 повідомила позивачу, що її мати - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно для переоформлення будинку їй необхідно спочатку прийняти спадщину після матері. Однак, на даний час, ОСОБА_8 виїхала за межі України, зв`язок з нею був втрачений, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості зареєструвати право власності на вищевказаний житловий будинок.

Отож, з 2004 року, тобто близько 17 років, позивач проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , повністю утримує його, сплачує комунальні платежі та проводить поточні ремонти.

З 2005 року позивач офіційно зареєстрована у вищевказаному житловому будинку, що підтверджується будинковою книгою. Пізніше, 22.05.2013 року позивачем було укладено договір про користування електричною енергією з ПАТ «Одесаобленерго» за вищезазначеною адресою. Володіння майном не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З 2004 року, відповідач, або інші правонаступники власника, жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному будинку, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, факт знаходження вищевказаного майна у її володінні позивач не приховувала.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні ; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом позивач з 2004 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , з 2005 р. позивач офіційно зареєстрована у вищевказаному житловому будинку. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховувала. Тобто на протязі більш ніж 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, відповідач, або інші правонаступники власника, жодного разу не витребували у позивача майно, вимог щодо повернення житлового будинку не висували, таким чином є правові підстави для визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності за позивачем, відповідно до ст. 344 ЦК України.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України (2003 р.), Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,20 кв.м., який складається з житлового будинку літ. А, веранди літ. а, літньої кухні літ. В, гаражу літ. Г, вбиральні літ. Д, огорожі № 1-2, 4, 6, споруди № 3,5.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Костянтин СОРОКІН