Справа № 136/888/22
провадження № 2/136/241/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"12" квітня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Рипюк Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2022 позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

24.10.2008 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10300,00 грн. Своїм підписом ОСОБА_2 у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає договір про надання банківських послуг. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 24.10.2008 становить 9784,60 грн. та складається з наступного: 9784,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9784,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. Виходячи із вищенаведеного, спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 20.05.2020 по 20.11.2020. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . 04.06.2021 позивачем до Липовецької державної нотаріальної контори направлена претензія кредитора. 21.09.2021 до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачем жодних дій з погашення заборгованості спадкодавця вчинено не було. Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину до складу якої входять в тому числі і зобов`язання померлої позичальниці. Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену вище заборгованість та витрати по сплаті судового збору. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.07.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також судом було витребувано докази по даній справі.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

До судового розгляду спір між сторонами не врегульовано.

Ухвалою суду від 10.03.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак 17.03.2023 надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, винести заочне рішення за наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином за адресою реєстрації. На адресу суду від відповідача повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В подальшому, згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.

Як зазначено в ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Відзив та клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходили, тому суд, зі згоди позивача та його представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

24.10.2008 ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.10.2008 (а.с. 29).

При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua» складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджуєтеся підписом у заяві (а.с. 29 на звороті).

Заявою позичальника підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в Приватбанку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі - надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 46).

Згідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.10.2008, укладеного між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 , станом на 13.01.2022, борг становить 9784,60 грн., та складається з наступного: 9784,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9784,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.6-18);

У позовній заяві представник АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що спадкоємцем, які на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем та прийняв після неї спадщину є відповідач по справі ОСОБА_1 , що на переконання позивача підтверджується даними в паспортах позичальника та відповідача, де адресу їх реєстрації зазначено: АДРЕСА_2 (а. с. 42-45).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання клопотання представника позивача про витребування доказів, від Центру надання адміністративних послуг Липовецької міської ради надійшла довідка від 27.07.2022 за №02-39/947 про останнє місце реєстрації померлої ОСОБА_2 та склад її сім`ї. Відповідно до даної довідки, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті за вказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 - бабуся чоловіка, ОСОБА_4 - свекор, ОСОБА_5 - свекруха, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_1 - чоловік. Тобто, на день смерті померлої ОСОБА_2 за адресою її реєстрації були зареєстровані, крім ОСОБА_1 ще інші особи (а.с. 85-86).

Відомостей щодо фактичного місця проживання відповідача станом на час смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а так само відомостей щодо фактичного місця проживання самої ОСОБА_2 станом на цю ж дату, матеріали справи не містять.

З копії спадкової справи №69/2020, заведеної 01.09.2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 73-84), вбачається, що позивач за вих. №SAMDN50ОТС від 24.05.2021 надіслав до Липовецької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій вказав, що ОСОБА_2 уклала із банком кредитний договір №б/н від 24.10.2008. На теперішній час банку стало відомо, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, а тому просить включити кредиторські вимоги АТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в сумі 9784,60 грн.; повідомити банк чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття спадщини; повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини; надати відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали. До претензії долучено копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61491635 від 01.09.2020 (а.с. 78), після смерті ОСОБА_2 заповіти/спадкові договори не залишилися. Листом №01-09/254 від 30.06.2021 (а.с. 82) Липовецька державна нотаріальна контора повідомила позивача, що претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» отримано, зареєстровано у книзі реєстрації спадкових справ, спадкова справа 69/2020; листом №02-14/431 від 10.09.2021 (а.с. 84) Липовецька державна нотаріальна контора повідомила позивача, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 заведена за заявою-претензією АТ «Альфа Банк» 01.09.2020 (спадкова справа №69/2020), ніхто із спадкоємців ОСОБА_2 до нотаріальної контори не звертався.

16.09.2021 позивач за вих. № SAMDN50ОТС001470280 направив відповідачу ОСОБА_1 , як спадкоємцю позичальника ОСОБА_2 , лист-претензію з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором №б/н від 24.10.2008 в сумі 9784,60 грн. (а.с. 50). Відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав вказаний лист-претензію, позивачем суду не надано. Також, суд вважає необхідним зазначити, що матеріали справи не містять відомостей (доказів) про те, коли позивач довідався про смерть позичальника ОСОБА_2 , тобто відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Отже, спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони нараховані позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, який мав місце за життя спадкодавця.

В Постанові Верховного Суду від 18.09.2019 року по справі № 61-25487 св18 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином закон пов`язує факт прийняття спадщини спадкоємцем зі встановленням обставини постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг Липовецької міської ради від 27.07.2022 за №02-39/947 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На цю дату за вказаною адресою були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 - бабуся чоловіка, ОСОБА_4 - свекор, ОСОБА_5 - свекруха, ОСОБА_6 - донька, ОСОБА_1 - чоловік. Тобто, на день смерті померлої ОСОБА_2 за адресою її реєстрації були зареєстровані, крім ОСОБА_1 ще інші особи (а.с. 85-86)

Доказів, які б вказували на обставину постійного проживання відповідача ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації (постанова ВС у справі №755/16414/18 від 29.07.2022 року).

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем.

Частина 3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (постанова ВС у справі № 295/15914/19 від 12.07.2022 року, від 21.10. 2020 року у справі № 569/15147/, від 12.01.2022 року у справі № 446/53/16-ц).

У справі № 204/2707/19 Верховний Суд погодився з висновками про те, що державна реєстрація позивача у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації.

З наведеної практики Верховного Суду суд дійшов висновку, що для визнання відповідача такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , необхідно встановити факт їх постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Належних доказів, з яких вбачалося б, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини матеріали справи не містять. Представник позивача не надав суду такі докази та не ініціював витребування таких доказів. Відповідач у справі заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку до нотаріальної контори не подавав, про що свідчить лист №02-14/431 від 10.09.2021 (а.с. 84) Липовецької державної нотаріальної контори.

Так само стороною позивача перед судом не доведено наявність у померлої ОСОБА_2 будь якого майна, за рахунок якого потенційний спадкоємець, вступивши у спадщину та в межах вартості такого майна міг би нести відповідальність (виконати зобов`язання) за особу, цивільна (цивільно процесуальна) правоздатність та дієздатність якої припинилась у зв`язку зі смертю.

З огляду на викладене суд констатує, що позивачем АТ КБ «Приватбанк» не зазначено та не надано суду жодного доказу про наявність за життя у спадкодавця на праві власності будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості.

Тобто підстави стверджувати, що відповідач ОСОБА_1 є особою, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та отримала в порядку спадкування, після смерті останньої майно, за рахунок якого та в межах його вартості могла б нести зобов`язання з погашення кредиторської заборгованості спадкодавця, у суду відсутні, оскільки таке суперечило б ч.6 ст.81 ЦПК України.

Оскільки в даній справі не встановлено коло осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 , як і наявність будь якого спадкового майна, що залишилось після її смерті, за рахунок якого можна було б виконати кредитні зобов`язання померлої позичальниці, в задоволенні позову про стягнення заборгованості померлої позичальниці ОСОБА_2 за вимогами кредитора АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 слід відмовити.

Ухвалюючи вказане рішення суд звертає окрему увагу учасників справи на те, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ч. 2 ст. 13 ЦПК України)

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

У відповідності до ст. ст. 11, 15, 16, 1281, 1282 ЦК України та керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 141, 247, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Д. Іванець