Справа №333/878/23
Провадження №2/333/1310/23
рішення

Іменем України

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Варнавської Л.О.

за участю секретаря судового засідання Майстро В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Заявою-Договором № 8816 від 20.11.2020 року у розмірі 114880,79 гривень та судові витрати у розмірі 2684 гривні.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що 20.11.20220р. між Публічним акціонерним товариством «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та ОСОБА_1 було укладено Заяву-Договір № 8816 від 20.11.2020р. про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.1 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 80 500,00 грн. строком на 36 місяців для рефінансування заборгованості Позичальника в інших фінансових установах. Надання кредиту підтверджується меморіальними ордерами.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору, розмір процентної ставки за користування Кредитом складає 0,0001 відсотків річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості встановлена у розмірі 2,99% від суми кредиту.

Позичальник зобов`язався здійснювати Погашення Кредиту, сплачувати Проценти за користування Кредитом, комісії Банку та здійснити кінцеве погашення Кредиту в строки і в сумах, згідно умов Кредитного договору, в тому числі згідно Додатку № 1 «Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту».

Згідно п. 1 Кредитного договору та Графіку дата остаточного повернення кредиту - 20.11.2023р.

З усіма умовами надання Кредиту Позичальник був ознайомлений 20.11.2020р.

В порушення умов Кредитного договору, починаючи з липня 2021р., Позичальником прострочено та не сплачено в повному обсязі платежі на погашення заборгованості згідно Кредитного договору, що підтверджується виписками про рух коштів по особових рахунках Позичальника та розрахунком заборгованості.

Банк намагався застосувати позасудові способи врегулювання спору, але всі вони були залишені Позичальником поза увагою.

Станом на дату подання даної Позовної заяви заборгованість Відповідача, в тому числі прострочена, за Кредитним договором становить 114 880,79 гри. (сто чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят гривень 79 коп.), яка складається з: заборгованість за кредитом - 66 741,77 грн.; заборгованість за комісіями - 48 139,00 грн.; заборгованість по процентам - 0,02 грн.

Ухвалою від 10.02.2023 року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, згідно вимог позову просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з?явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що частково сплачував кредитну заборгованість, не мав можливості вчасно повертати наданий кредит. Заперечував щодо нарахованих комісій, зазначив, що вони нараховані незаконно.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

20.11.2020 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання останнім Заяви-Договору №8816.

Підписавши Заяву-Договір №7910, відповідач підтвердив свою згоду на те, що Заява-Договір, Умови, Паспорт споживчого кредиту і Графік платежів, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у Заяві-Договорі.

Відповідно до п.1 умов Заяви-Договору №8816 Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 80500 грн. строком на 36 місяців, дата остаточного повернення кредиту 20.11.2023 року.

Положеннями п.1 Заяви-Договору встановлено, що розмір процентної ставки за кредитом становить 0,0001% річних, комісія за перерахування від клієнта 10500 грн. від суми кредиту, яка включається в суму кредиту, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,99 % від суми кредиту. Дата платежу до 20 числа кожного місяця згідно з графіком платежів.

20.11.2020 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту за продуктом «Комфорт для вас», в якому зазначені умови кредитування аналогічні умовам, визначеним у Заяві-Договорі №8816 від 20.11.2020р.

Надання кредиту підтверджується копіями меморіальних ордерів № ТR.382531.5752.1230 від 20.11.2020 р.,№ 8816/1 від 23.11.2020 р., №8816/3 від 23.11.2020, №8816/4 від 23.11.2020, № 8816/6 від 23.11.2020 р., № 1255_1 від 23.11.2020 р., № 1255_2 від 23.11.2020 р.

Згідно розрахунку, наданого Банком, заборгованість за договором №8816 від 20.11.2020р. у ОСОБА_1 , станом на дату подання позовної заяви 09.02.2023 р., складає 114880,79 грн., у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 66741,77 грн., заборгованість по комісії в розмірі 48139 грн., заборгованість за процентами - 0,02 грн.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання Банк перед відповідачем виконав, надавши кредитні грошові кошти.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Правилами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України.

З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по особовому рахунку, вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати за кредитом. З 2021 року жодних оплат за кредитом здійснено не було.

Отже позивачем доведений факт наявності заборгованості за Заявою-Договір від 20.11.2020 року.

Відповідно до заявлених вимог та наданого розрахунку позивач окрім заборгованості за тілом кредиту просить суд стягнути заборгованість за комісіями.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 48139 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між сторонами договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Банк, встановивши щомісячну комісію за обслуговування кредиту, не вказав, за які саме послуги стягується плата, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, визначені в п. 1 Заяви-Договору №8816 від 20.11.2020 року умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,99% від суми кредиту, є нікчемними.

Частиною 4 статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, як це закріплено вимогами ч. 3 ст. 55 вказаного Закону.

Як унормовано положеннями ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Правилами ч. 1, ч. 2 ст. 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи із принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги заборонено нормативно-правовими актами.

З огляду на вказане вище, положення Заяви-Договору №8816 від 20.11.2020 р. про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 2,99 % від суми кредиту суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.

За таких обставин, банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 48139 грн., а відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.

Згідно надано розрахунку заборгованості, вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було сплачено кошти на суму 14441,70 грн., які було зараховано на погашення комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Оскільки судом сплата позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати у розмірі 2,99 % від суми кредиту визнана такою, що суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемною з моменту укладення цього правочину, суд вважає за необхідне сплачену суму комісії у розмірі 14441,70 грн. врахувати за погашення тіла кредиту.

Таким чином від заборгованості заявленої позивачем у розмірі 66741,77 грн. відповідно до розрахунку, необхідно відняти сплачену суму комісії у розмірі 14441,70 грн. Отже сума заборгованості за тілом кредиту становить 52300,07 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Банк «Кліринговий Дім» становить 52300,09 грн., з яких 52300,07 грн. тіло кредиту, 0,02 грн. - заборгованість по процентам.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у на загальну суму 52300,09 грн. (тобто 45,52 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1221,75 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268,279,280-282 ЦПК України,

вирішив:

Позов Акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» заборгованість за Заявою-Договором №8816 від 20.11.2020 у розмірі 52300 (п`ятдесят дві тисячі триста) гривень 09 копійок, яка складається з: - 52300,07 грн. за заборгованості за кредитом; -0,02 грн. заборгованість по процентам.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кліринговий Дім» судовий збір у розмірі 1221 грн. 75 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 25.04.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська