ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9962/22
провадження № 2/753/740/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Гусак О.С.,

з секретарем Уляницькою М.В.,

за участі: представника позивача Небелиці А.В.

представника акціонерного товариства «Універсал Банк» Кривенди М.В.

представника приватного виконавця Коваля Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна та скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

у вересні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся в суд з позовом до акціонерного товариства «Універсал Банк» (відповідач 1), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. (відповідач 2), приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. (відповідач 3),в якому просив визнати недійсним акт про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання нерухомого майна, серія та номер: 1607 від 3 листопада 2021 року про залишення за АТ «Універсал Банк» непроданого майна, що раніше належало позивачу, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м; скасувати рішення Державного реєстратора приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44819064 від 3 листопада 2021 року; номер запису про право власності/довірчої власності: 61334829, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності на двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. складено акт про реалізацію предмета іпотеки власником якої він був, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м. Даний акт видано на підставі протоколу про проведення електронних торгів "Сетам", власником якої стало АТ «Універсал Банк». 3 листопада 2021 року приватний нотаріус Сергеєв О.О. видав свідоцтво про право власності на підставі якого винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, підставою державної реєстрації стало свідоцтво про придбання нерухомого майна. Вважає, що вказані акти та свідоцтво є незаконними та мають бути скасовані, оскільки при описі та арешті майна приватним виконавцем боржник був відсутній, повідомлення про здійснення опису не отримував, ринкова вартість майна занижена, крім того він подав заяву про реструктиризацію кредитного зобов`язання. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 8 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року задоволено заяву представника позивача - адвоката Головка Д.В. про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року відкрито провадження у цій справі. Призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

29 листопада 2022 року АТ «Універсал Банк» надіслало письмові пояснення у справі, у яких його представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Вказав, що прилюдні торги щодо реалізації предмета іпотеки відбулися відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Звіт про оцінку майна відповідає ринковій вартості квартири, позивачем не оскаржений, є дійсним, його здійснено з дотриманням вимог Стандартів та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та такий не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна. Законом України "Про споживче кредитування" чітко визначено строк подачі заяви про проведення реструктиризації валютного кредиту, в який банк зобов`язувався провести реструктиризацію кредиту на умовах визначних Законом з 23 квітня по 23 липня 2021 року. Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 910/17389/21 було відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 та затвердженні плану реструктиризації боргів ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк».

6 грудня 2022 року до суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О., в якому вона зазначила, що чинним законодавством України не передбачений обов`язок приватного виконавця проводити опис та арешт в присутності власника майна або боржника, не покладено обов`язок попередньо повідомляти божника про дату та час виїзду за конкретною адресою його проживання з метою вчинення виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника, оскільки боржник був відсутній під час опису та арешту майна було залучено двох понятих, позивач не погоджуючись із вартістю оціненого майна не оскаржував звіт про оцінку в порядку оскарження рішень і дій виконавця, рецензування звіту про оцінку майна не проводив, постанова про приватного виконавця про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 3 вересня 2021 року надіслана боржнику за адресою визначеною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням, ознайомлення сторін із оцінкою від 16 вересня 2021 надіслана боржнику рекомендованим поштовим відправленням. Оскільки позивачем не надано доказів того, що при проведенні електронні торги відбулися в порушення вимог Порядку реалізації арештованого майна, просила у задоволенні позову відмовити.

26 січня 2023 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій він просив задовольнити позов з підстав зазначених у позові.

6 лютого 2023 року від представника АТ «Універсал Банк» надійшли додаткові пояснення, зі змісту яких відповідач просив відмовити у позові із підстав зазначених у відзиві.

Протокольною ухвалою суду від 8 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки вказане клопотання подане поза межами строків встановлених ст. 83 ЦПК України, разом з тим приватним виконавцем до відзиву долучені документи, які просить витребувати представник позивача.

Протокольною ухвалою суду від 8 лютого 2023 року закрито підготовче провадження тапризначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача Неблиця А.В. позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - АТ «Універсал Банк» Кривенда М.В. надав пояснення, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у долучених до матеріалів справи письмових поясненнях.

Представник приватного виконавця ОСОБА_3 - Коваль Р.О. просив у задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв О.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку про причину неявки до суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , представника акціонерного товариства «Універсал Банк» Кривенди М.В., представника приватного виконавця Коваля Р.О., дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, одним із яких може бути визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно також враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Суд встановив, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м належала ОСОБА_1

8 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 144 000 дол. США.

Цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,7 кв.м.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 126 304 долари США 93 центи, що за курсом НБУ на день розгляду справи становить 3 439341 грн 60 коп. та судовий збір в розмірі 3654 грн.

На підставі виданого Голосіївським районним судом міста Києва виконавчого листа від 27 квітня 2018 року за заявою стягувача - АТ «Універсал Банк», приватним виконавцем Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження (а.с. 78).

27 травня 2019 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_1 (а.с. 78-81).

3 вересня 2021 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яку надіслано на адресу боржника ОСОБА_1 (а.с. 83-85).

Відповідно до звіту про оцінку квартири, що виконаний оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба», вартість вквартири № 184, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - становить 1 889 280 грн (а.с. 87-89).

Ознайомлення з оцінкою сторонам виконавчого провадження було надіслано на адреси сторін виконавчого провадження сторін 16 вересня 2021 року (а.с. 105-106).

28 жовтня 2021 року проведено перші електронні торги щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Протоколу № 558064 проведення електронних торгів - торги не відбулися у зв`язку з відсутністю цінової пропозиції від жодного учасника (а.с. 96).

29 жовтня 2021 року представник АТ «Універсал Банк» своє заявою повідомив приватного виконавця Лановенко Л.О. та ДП «Сетам» про намір іпотекодержателя залишити за собою нереалізоване майно за початковою ціною, визначеною на початок проведення електронних торгів 1 889 280 грн (а.с. 109).

1 листопада 2021 року приватним виконавцем складений Акт про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , за яким відповідач - АТ «Універсал Банк» залишив за собою предмет іпотеки (а.с. 94).

На підставі вказаного Акта про реалізацію предмета іпотеки, приватний нотаріус Сергеєв О.О. видав свідоцтво від 3 листопада 2021 року, яким посвідчив право власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Універсал Банк» та прийняв цього ж дня рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень № 61334829 (а.с. 15).

Відповідно до частини першої-четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Водночас предметом позову у даній справі є визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про право власності, а також скасування державної реєстрації права власності.

При цьому, судом встановлено, що документи, які оскаржуються позивачем, оформлено на підставі статей 47 та 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент проведення такого оформлення).

Відповідно до положень статті 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент проведення торгів) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку залишення за собою предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про залишення за собою майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих самих умовах других прилюдних торгів, що мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах становить 80 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах. У разі оголошення других прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право придбати предмет іпотеки за початковою ціною других прилюдних торгів. Якщо іпотекодержатель не скористався таким правом, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах становить 70 відсотків початкової вартості предмета іпотеки на перших прилюдних торгах.

У разі оголошення третіх прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною третіх прилюдних торгів у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Згідно з частинами третьою п`ятою статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент проведення торгів) акт про реалізацію предмета іпотеки підписується державним виконавцем, затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем, скріплюється його печаткою та не пізніше наступного дня надсилається до організатора прилюдних торгів, який проводив прилюдні торги.

Державний виконавець, приватний виконавець не може відмовити у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, якщо така реалізація здійснювалася відповідно до вимог цього Закону. У разі відмови видати акт про реалізацію предмета іпотеки державний виконавець, приватний виконавець повинен протягом п`яти робочих днів з дня закінчення строку, встановленого частиною другою цієї статті, повідомити про це організатора прилюдних торгів, іпотекодержателя, іпотекодавця та покупця. Повідомлення, що містить підстави для відмови у видачі акта про реалізацію предмета іпотеки, підписується державним виконавцем і начальником відповідного органу державної виконавчої служби та скріплюється печаткою цього органу або підписується приватним виконавцем та скріплюється його печаткою. Відмова державного виконавця, приватного виконавця видати акт про реалізацію предмета іпотеки може бути оскаржена відповідно до законодавства.

На підставі акта про реалізацію предмета іпотеки нотаріус видає покупцеві свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) зазначено, що «правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів».

Аналогічний правовий висновок щодо сторін правочину викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 640/6302/17-ц (провадження № 61-35452св18) вказано, що «відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Отже, акт про проведення, який складений за результатами прилюдних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України. Розділом ІV Закону України «Про виконавче провадження» визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до частини четвертої статті 50 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації. Правила ж проведення електронних торгів визначені Порядком. Цим Порядком визначено, що електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну та передбачені певні правила проведення цих торгів, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно Закону України «Про виконавче провадження». Отже, електронні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну, та передбачено певні правила проведення цих торгів».

Встановлені судом обставини справи свідчать, що відповідач набув права власності на спірне нерухоме майно на підставі положень частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на момент проведення торгів»), згідно з якими придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Відтак, оспорюваний акт є договором, а свідоцтво право підтверджуючим документом, виданим на підставі такого акта, який є правовстановлюючим документом.

Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021року у справі № 359/2794/14-ц (провадження № 61-18746св20).

Щодо доводів позивача про непогодження з оцінкою спірного майна, та про те, що ринкова вартість нерухомого майна значно більше ніж та на підставі якої було передано спірне нерухоме майно на баланс АТ "Універсал Банк" суд прийшов до наступного.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу .

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади.

Згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

У пункті 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що порушення, допущені державним (приватним) виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 , не погоджуючись з вартісною оцінкою житлового приміщення, заперечував чи оскаржував звіт та дії приватного виконавця.

Ознайомлення сторін із оцінкою майна було надіслано на його адресу у встановленому законом порядку.

Доказів, які б спростували звіт про незалежну оцінку майна, матеріали справи не містять.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 знав про існування виконавчого провадження, проте дії (бездіяльність) приватного виконавця у встановленому законом порядку не оскаржував.

Частиною третьою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону, згідно з якою для оцінки нерухомого майна виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Відповідно до частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

За результатами проведеної оцінки 8 вересня 2021 року оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» було складено звіт про оцінку квартири АДРЕСА_1 , відповідно до якого вартість об`єкта оцінки - на дату оцінки становить 1 889 280 грн (а.с. 87-89).

Установлено, що оцінювачем ТОВ «Приватна експертна служба» в ході проведення оцінки вказаної квартири використано порівняльній підхід.

Крім того, 24 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , та за участю двох понятих за відсутності боржника проведення опис та арешт належного боржнику майна (а.с. 79-81).

Наданий представником позивача звіт про оцінку майна квартири АДРЕСА_1 ,виконаний ТОВ "АПРЕЙСЕР ЕЛІТ" від 20 лютого 2022 року, суд до уваги не бере, оскільки такий звіт наданий суду не повний, який підхід використовував оцінювач при визначенні вартості оцінки в ньому не зазначено, з яких даних виходив оцінювач, визначаючи ринкову вартість квартири у розмірі 2 757 110 грн не відомо (а.с. 16-17).

Щодо доводів позивача що він подав заяву про реструктиризацію кредитного зобов`язання то суд виходить із наступного.

Заяву повідомлення про зняття лота № 495778 з торгів призначених 28 жовтня 2021 року подано представником ОСОБА_1 приватному виконавця Лановенко Л.О. 28 жовтня 2021 року.

Листом від 28 жовтня 2021 року № 9622 приватний виконавець повідомляє представника позивача про те, що подача заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність до Господарського суду міста Києва не є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій та не є підставою для зняття з реалізації арештованого та описаного майна згідно лоту № 495778 (а.с.104).

3 листопада 2021 року Господарським судом міста Києва було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Таким чином, станом на момент проведення електронних торгів 28 жовтня 2021 року ухвали суду про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не було постановлено.

При цьому, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Водночас, з аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

У той же час, з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку убачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Тому у справі про визнання недійсним правочину, укладеного за результатами проведення електронних торгів, в якості відповідачів мають залучатись всі сторони правочину - державна виконавча служба (приватний виконавець), організатор торгів та переможець. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 у справі № 910/856/17.

З огляду на викладене, співвідповідачем у даній справі мало бути в тому числі і ДП «Сетам», як продавець майна та організатор торгів.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 344/13973/17 (№ 61-12476св19), пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Учасники судового процесу та їхні представники, як зазначено у частині першій статті 44 ЦПК України, повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

В контексті забезпечення права особи на доступ до правосуддя, суд звертає увагу на те, що позивач, користуючись належним чином своїми процесуальними правами, з урахуванням наведених вище обставин мав реальну можливість як звернутись із позовом у тому числі і до належного відповідача - ДП «Сетам», як продавця майна та організатора торгів, так і подати клопотання про залучення його в якості співвідповідача у цій справі. Натомість будь-яких заяв/клопотань на відповідній стадії розгляду справи про залучення співвідповідачів у даній справі, як позивачем, так ї її представником заявлено не було.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, заявленого виключного до відповідачів - приватного виконавця Лановенко Л.О., АТ «Універсал Банк», приватного нотаріуса Сергеєва О.О. оскільки без залучення усіх належних відповідачів, зокрема ДП «Сетам», позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Щодо заявленої позивачем вимоги про визнання недійсним виданого приватним нотаріусом Сергеєвим О.О. свідоцтва від 15 грудня 2021 року, яким посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 ,за АТ «Універсал Банк», судом встановлено наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Водночас, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. За змістом зазначених положень моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 не передбачає.

Тому всі умови майбутнього договору купівлі-продажу, окрім ціни та особи покупця, повинні міститися в інформаційному повідомленні про прилюдні торги (торги за фіксованою ціною). Зокрема, у такому повідомленні повинна міститися вичерпна інформація про майно, яке продається.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває).

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Близькі за змістом висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95, 96), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29).

Відповідно до частини третьої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки, як зазначено вище, оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, проданого на прилюдних торгах, як окремого документа законодавством не передбачено, то виникнення права власності не пов`язується з його нотаріальним посвідченням.

За змістом частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Отже, одночасно з набуттям особою у володіння нерухомого майна шляхом державної реєстрації за нею права власності така особа за наявності правових підстав набуває право власності на таке майно.

Відтак, підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу (укладення якого підтверджується протоколом приданих торгів) та дії сторін, спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця (затвердження акта про проведені прилюдні торги, видача або надсилання його покупцю, звернення покупця до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем).

На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця. З цією метою виконавець складає акт та видає або надсилає його покупцю, покупець отримує свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України «Про нотаріат»), звертається до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

При цьому, видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) є передбаченою пунктом 5 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» окремою нотаріальною дією, спрямованою на посвідчення відповідного права переможця аукціону, тобто є юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину. На відміну від дій із нотаріального посвідчення правочинів, нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію з видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, не встановлює дійсні наміри сторін до вчинення правочину, відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, а перевіряє тільки факт набуття права власності на нерухоме майно конкретним набувачем і підтвердження цього права внаслідок проведення прилюдних торгів (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункти 6.21, 6.22). Визнання недійсним свідоцтва як документа, який видав нотаріус для підтвердження права власності переможця аукціону (покупця), не захистить ні інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника, ні такий же інтерес самого боржника. Цей документ не породжує жодного права. Тому позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту (пункти 42, 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (провадження № 12-25гс21).

Отже, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Сама по собі видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6).

Таким чином, сама по собі позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з торгів не відповідає належному способу захисту у цій справі. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (провадження № 12-10гс21), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 539/4400/19 (провадження № 61-15028св20), від 08 вересня 2021 року у справі 759/6680/14-ц (провадження № 61-6374св20).

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Крім того, також не підлягає задоволенню вимога про скасування рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Сергеєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Універсал Банк», оскільки вона є похідною від вимоги про визнання недійсним Акту про реалізацію предмета іпотеки, у задоволенні якої судом відмовлено.

На підставі вищевказаного та керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 13, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва Олександра Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни про визнання недійсним акту про реалізацію предмета іпотеки, свідоцтва про придбання нерухомого майна та скасування рішення державного реєстратора відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 9 вересня 2022 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач 1: акціонерне товариство «Універсал Банк» (м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, ).

Відповідач 2: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сергеєв Олександр Олександрович (м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 31, оф. 108).

Відповідач 3: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмила Олегівна (м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд. 6, оф. 17)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Гусак

Повний текст рішення складено 24 квітня 2023 року.