Ухвала

Іменем України

14 липня 2023 року

м. Київ

справа № 750/176/23

провадження № 61-10199ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Шолох Ольга Володимирівна, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначав, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2018 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, однак після ухвалення рішення у нього змінився сімейний стан та погіршився матеріальний стан.

Враховуючи викладене, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дитини з 1/4 до 1/6 частки всіх видів доходів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2018 року у справі № 750/7046/18 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що з дня ухвалення Деснянським районним судом м. Чернігова рішення у позивача у зв`язку з народженням ще однієї дитини та укладанням шлюбу з ОСОБА_4 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, змінився сімейний стан та погіршився матеріальний стан, тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів до 1/6 частки доходів ОСОБА_1 .

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей та дружину, без доведення погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу із ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам.

06 липня 2023 року ОСОБА_1 через свою представницю - адвокатку Шолох О. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 березня 2023 року.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення чи його невідповідності висновкам, викладених у наведених постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

Позивач ( ОСОБА_1 ) та відповідачка (ОСОБА_2 ) є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Цим рішенням встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2015 року.

17 березня 2022 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 , прізвище якої після державної реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_5 ». ОСОБА_6 має доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої є ОСОБА_8 . Згідно з копією наказу від 19 вересня 2022 року № 149 ОСОБА_6 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

За час перебування у новому шлюбі у позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина - ОСОБА_9 .

ОСОБА_1 працює на посаді пожежника-рятувальника 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Чернігівській області та отримує середньомісячний дохід у розмірі 47 838,12 грн без врахування податків та зборів.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від попереднього шлюбу. Батьки не мають зменшувати розмір аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу внаслідок народження дитини у новому шлюбі. Крім того, апеляційним судом зазначено, що позивачем на підтвердження погіршення свого матеріального становища не надано належних та допустимих доказів.

Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тож, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Водночас такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Висновки Верховного Суду

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від іншого шлюбу з ОСОБА_10 .

Апеляційний суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_3 дитини ОСОБА_9 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

В контексті розглядуваної справи визначальним є те, що ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, а навпаки апеляційним судом встановлено, що позивач отримує середньомісячний дохід у розмірі 47 838,12 грн без врахування податків та зборів.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2018 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Враховуючи обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям та приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2018 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Щодо доводів касаційної скарги

Посилання у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, є безпідставними з огляду на таке.

У наведеній як приклад справі 755/10947/17 спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора, дії якого оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя, тож, висновки у цій справі не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу.

У наведених як приклад справах № 691/926/20 та № 727/1599/22Верховний Суд, зменшуючи розмір аліментів, виходив з наявності підстав для такого зменшення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження погіршення свого матеріального становища, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу.

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, які останній несе у зв`язку з необхідністю утримувати свою нову родину.

Тож, на відміну від розглядуваної справи № 750/176/23, у якій апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не доведено погіршення свого матеріального становища, у справах № 691/926/20 та № 727/1599/22, наведених як приклад, судами на підставі поданих позивачем належних та допустимих доказів встановлено таке погіршення, відповідно зменшено розмір аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Шолох Ольга Володимирівна, на постанову Чернігівського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний