Справа № 309/3113/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Мацунича М. В.,

за участю секретарки судового засідання Гусоньки З. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Рошинець Наталія Павлівна про зміну черговості спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Цопко Світлана Василівна, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2022 року, повне судове рішення складено 30.05.2022, ухвалене суддею Піцуром Я. Я.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватна нотаріуска Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. про зміну черговості спадкування.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_3 , який проживав і був зареєстрованим у будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцем першої черги за законом є його син ОСОБА_2 , який хоч формально і був зареєстрований за адресою свого батька в цьому будинку, але багато років там не проживав, не турбувався про батька, не надавав йому жодної допомоги та не навідував його.

Зазначала, що вона є рідною сестрою померлого та спадкоємицею другої черги. З 2005 року ОСОБА_3 хворів на психічну хворобу та перебував на обліку в лікаря-психіатра. У 2013 році йому було призначено другу групу інвалідності безтерміново. Рішенням Хустського районного суду від 27.06.2018 у справі № 309/344/18, що набрало законної сили 27.07.20218, ОСОБА_3 визнано недієздатним, установлено над ним опіку, а її призначено його опікуном.

Стверджувала і те, що за життя її брат тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Вона фактично з 2005 року допомагала брату, тобто з часу відколи він захворів на психічну хворобу. З 2012 року вона почала інтенсивніше ним опікуватися, оскільки його хвороба загострювалася та з часом він не здатний був для самообслуговування і потребував сторонньої допомоги. Вона постійно приїжджала до брата, привозила продукти харчування, ліки, прибирала в будинку, прала одяг, готувала їжу, здійснювала гігієнічні процедури. Також періодично забирала його до себе додому та возила по медичних закладах. Відповідача ОСОБА_2 біля батька не було багато років і він ним не цікавився, ухилявся від надання йому будь-якої допомоги. 13 листопада 2018 року вона подала приватній нотаріусці Рошинець Н.П. заяву про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_3 і, як наслідок, цього ж дня була заведена спадкова справа за № 95/2018.

Посилаючись на наведені вище обставини, а також на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, просила суд змінити їй черговість одержання права на спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за законом з другої черги на першу чергу разом із спадкоємцем першої черги ОСОБА_2 .

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2022 року цей позов ОСОБА_1 задоволено.

Змінено черговість спадкування за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано його сестрі ОСОБА_1 право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 908 грн сплаченого нею судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Цопко С.В., подав на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та неналежну оцінку наявним у справі доказам.

Скарга мотивована тим, що судом в основу обґрунтування своїх висновків взято до уваги лише покази свідків зі сторони позивачки. При цьому судом належним чином не враховано, що майже весь період часу (визнання його батька недієздатним і до смерті) він перебував у КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги с. Вільшани» та через чотири місяці там же і помер. Позивачка вже зверталася до суду з позовом про усунення його від права на спадкування, однак судовим рішенням у його задоволенні ОСОБА_1 було відмовлено.

Зазначав, що якби ОСОБА_1 не стала опікуном його батька, то він би вимушений був покинути навчання та він не ухилявся від надання допомоги батьку.

Наголошував і те, що позивачка перед визнанням себе опікуном свого брата мала передбачити майбутні витрати по його догляду. До того ж його батько мав власні кошти на свої потреби у вигляді пенсії і заощаджень із продажу земельної ділянки. З приводу витрат на поховання ОСОБА_3 , то наявність у ОСОБА_1 чеків не підтверджують про витрату нею власних коштів, а придбані нею холодильник і диван можуть залишитися і в її власності. Отже, є відсутня сукупність обставин, які є необхідними для задоволення позову ОСОБА_1 .

З огляду на вказані вище обставини просив оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 посилалася на її безпідставність і надуманість, просила таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа приватна нотаріуска Рошинець Н.П. своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 не скористалася.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця - адвокатеса Бухтоярова О.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечили з підстав наведених у відзиві на неї, просили таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду - без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , його представниця - адвокатеса Цопко С.В. та третя особа приватна нотаріуса Рошинець Н.П. у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Водночас від адвокатеси Цопко С.В. 24 квітня 2023 року на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду надійшло чергове клопотання про відкладення розгляду цієї справи на іншу дату з підстави її зайнятості 24.04.2023 в іншій справі у Хустському районному суді. Однак колегія суддів повторну поспіль неявку сторони відповідача в судове засідання визнає без поважних причин, у тому числі через відсутність у клопотанні відповідних доказів чи посилання на такі, в якій саме справі, дату і час її розгляду, де адвокатеса Цопко С.В. бере участь у судовому засіданні. З огляду на це повторна неявки інших учасників справи, на думку колегії суддів і відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представниці - адвокатеси Бухтоярової О.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 27.10.2018 (т.1 а.с.23).

Батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, відповідно, ще 29.12.2012 та 29.08.2013 (т.1 а.с.15, 16).

Позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с.24, 25), а відтак, на підставі ст. 1262 ЦК України, відноситься до спадкоємців за законом другої черги.

Відповідач ОСОБА_2 є рідним сином померлого ОСОБА_3 (т.1 а.с.26), а тому, відповідно до ст. 1261 ЦК України, відноситься до спадкоємців за законом першої черги.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 457215 від 27.06.2013 ОСОБА_3 було встановлено другу групу інвалідності безтерміново та рекомендовано лікуватися у психіатра (т.1 а.с.22).

Рішенням виконавчого комітету Золотарівської сільської ради Хустського району від 25.01.2018 за № 3 призначено опікуном ОСОБА_3 його сестру ОСОБА_1 (т.1 а.с.27).

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 27.06.2018 у справі № 309/344/18, яке набрало законної сили 27.07.2018, визнано ОСОБА_3 недієздатним, установлено над ним опіку та призначено його опікуном ОСОБА_1 (т.1 а.с.28-30).

Відповідно до відомостей з будинкової книги по АДРЕСА_1 та довідок про склад сім`ї від 01.10.2013 за № 1217, 01.02.2018 за № 51, ОСОБА_3 був зареєстрований за вказаною адресою один (т.1 а.с.31-34).

Згідно з довідкою виконкому Золотарівської сільської ради Хустського району від 07.11.2018 за № 905, то на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживав і не був зареєстрований (т.1 а.с.35).

Як убачається з довідки Драгівської сільської ради Хустського району від 09.09.2021 за № 452/02-36, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.60).

13 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала до приватної нотаріуски Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. заяву про прийняття спадщини за померлим братом ОСОБА_3 і, як наслідок, цього ж дня було зареєстровано спадкову справу за № 95/2018, про що свідчить відповідний витяг зі Спадкового реєстру (т.1 а.с.44, 45).

За положеннями ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Як установлено матеріалами справи та не заперечується учасниками справи, заповіт ОСОБА_3 є відсутнім, у тому числі складеного ним за час його дієздатності, а відтак спадкування за ним здійснюється за законом.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, установлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом».

«Одержання права на спадкування наступною чергою» стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» у межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Як регламентовано ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Згідно з усталеними та незмінними висновками Верховного Суду, які викладені неодноразово у відповідних постановах, що враховуються апеляційним судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, установлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт житла; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність усіх п`яти зазначених вище обставин.

У зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК України.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 зазначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків місцевого суду про те, що ОСОБА_3 тривалий час страждав на психічну хворобу і, хоча його визнано недієздатним лише на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27.06.2018, тобто незадовго до смерті, однак друга група інвалідності внаслідок його психічного захворювання йому була безстроково встановлена ще з 27.06.2013, а відтак починаючи з червня 2013 року він потребував постійного стороннього догляду та перебував у безпорадному стані внаслідок психічної хвороби, який здійснювала його рідна сестра ОСОБА_1 , що підтверджується допитаними в судовому засіданні місцевого суду показами свідків щодо здійснення нею опіки над ОСОБА_3 , приїздом нею до останнього, купівлею йому продуктів харчування, ліків, прибиранням у будинку, пранням одягу, готуванням їжі, здійсненням гігієнічних процедур та періодично під час загострень його хвороби вона забирала брата до себе додому і возила по медичних закладах.

До того ж із часу встановлення ОСОБА_3 у червні 2013 року інвалідності через психічне захворювання та до визнання його на підставі рішення суду від 27.06.2018 недієздатним, установлення над ним опіки опікункою (рідною сестрою) ОСОБА_1 , саме останньою здійснювався за ним догляд, оскільки: - його похилого віку батьки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 померли ще, відповідно, ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 78 років і 29.08.2013 у віці 73 роки; - дружини він не мав (згідно з відомостями його паспорта громадянина України т.1 а.с.20); - його син-відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до 12.10.2016 був неповнолітнім і до 27 червня 2018 року навчався у Київському національному університеті біоресурсів і природокористування України, а відтак та за відсутності при цьому інших осіб, які б здійснювали догляд за хворим ОСОБА_3 (протилежне матеріали справи не містять), колегія суддів поза розумним сумнівом погоджується зі здійсненням одноособово позивачкою ОСОБА_1 з 2013 року і до дня смерті брата тривалої опіки над ним, незважаючи навіть на його періодичні перебування у відповідному медичному закладі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності і взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, які поза розумним сумнівом знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Тобто ОСОБА_1 довела належними і допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у неї виникнуло право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, зокрема, факт тривалого перебування її рідного брата ОСОБА_3 у безпорадному стані через психічну хворобу починаючи принаймні з 2013 року і до встановлення йому через це інвалідності, неможливість останнього здійснювати догляд за собою, здійснення опіки над ним нею та надання йому матеріальної і нематеріальної допомоги протягом тривалого часу, а отже, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду лише з формальних міркувань. Недоліки вирішення місцевим судом даного спору між сторонами не призвели до порушення прав і законних інтересів сторін та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Положеннями ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що оскаржене судове рішення є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (т.2 а.с.123) слід віднести за рахунок апелянта-відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представниця - адвокатеса Цопко Світлана Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 27 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді