Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/683/23
УХВАЛА

Іменем України

26.04.2023 рокум. Долинська

Суддя Долинського районного суду Кіровоградської області Баранський Д.М., розглянув позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, -

ВСТАНОВИВ:

Донецький державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ вартості його утримання в сумі 106442,58 грн.

Позов заявлений з тих підстав, що наказом від 19 серпня 2020 року № 287, ОСОБА_1 було зараховано на навчання та з метою вдосконалення порядку підготовки здобувачів вищої освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за державним замовленням між Донецьким юридичним інститутом МВС України, правонаступником якого є Донецький державний університет внутрішніх справ, Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області та відповідачем було укладено Контракт про здобуття освіти від 1 вересня 2020 року № 764/2020.

Наказом ректора від 12 вересня 2020 року № 503 о/с, рядового поліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 12 вересня 2022 року.

Сума витрат на утримання відповідача, що підлягає відшкодуванню за 2020/2021 навчальний рік становить 33298,38 грн; за 2021/2022 навчальний рік становить 68272,75 грн, за 2022/2023 начальний рік становить 4871,45 грн, а всього: 106442,58 грн, що підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Дослідивши зміст позову та додані до нього матеріали, суддя дійшов до такого висновку.

Предметом позову є вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ вартості його утримання в сумі 106442,58 грн.

Позов заявлений з тих підстав, що наказом від 19 серпня 2020 року № 287, ОСОБА_1 було зараховано на навчання та з метою вдосконалення порядку підготовки здобувачів вищої освіти у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських за державним замовленням між Донецьким юридичним інститутом МВС України, правонаступником якого є Донецький державний університет внутрішніх справ, Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області та відповідачем було укладено Контракт про здобуття освіти від 1 вересня 2020 року № 764/2020.

Наказом ректора від 12 вересня 2020 року № 503 о/с, рядового поліції ОСОБА_1 було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 12 вересня 2022 року.

Сума витрат на утримання відповідача, що підлягає відшкодуванню за 2020/2021 навчальний рік становить 33298,38 грн; за 2021/2022 навчальний рік становить 68272,75 грн, за 2022/2023 начальний рік становить 4871,45 грн, а всього: 106442,58 грн, що підлягає стягненню з нього на користь позивача.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У ч. 1 ст. 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із цим за приписами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 59, ч. 1 ст. 80 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських. Установлюються такі спеціальні звання поліцейських: 1) спеціальні звання молодшого складу: рядовий поліції.

За змістом чч. 1, 2 ст. 63 Закону України «Про Національну поліцію» контракт про проходження служби в поліції - це письмовий договір, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає поліція, для визначення правових відносин між сторонами. Контракт про проходження служби в поліції укладається з громадянами, які зараховані до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, - на час навчання.

Враховуючи вищевикладене, на курсантів вищих навчальних закладів МВС України поширюються права та обов`язки, гарантії правового і соціального захисту, а також відповідальність працівників поліції. Служба відповідача є публічною, у зв`язку із чим справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, спори між учасниками цих правовідносин є публічно-правовими та їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

До таких по суті висновків доходили Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17, Верховний Суд у постанові від 6 квітня 2020 року у справі № 235/5858/18.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві на підставі ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, судом установлено, що ця справа належить до юрисдикції адміністративних судів, тобто підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищезазначене, суд доходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадженні у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 186, 258-261, 353 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадженні у цивільній справі за позовом Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.

Роз`яснити Донецькому державному університету внутрішніх справ, що ця справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили після її підписання суддею.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д. М. Баранський