Справа № 683/541/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Лугового О.М.

з участю секретаря Градомської Д.Р.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Старокостянтинів цивільну справу №683/541/23 (провадження №2/683/432/2023) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини,

встановив:

22 лютого 2023 року адвокат Керницька О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визначення місця проживання дитини. В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 08 травня 2010 року та в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу (що підтверджується рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 жовтня 2018 року) залишилась проживати разом із позивачем - ОСОБА_1 ..

Як зазначає позивач, він проживає окремо від матері дитини та дитина протягом останніх 5 (п`яти) років також проживає разом із батьком, мати дитини проживає за межами України, а тому місце проживання дитини має бути визначено за місцем його проживання так як це буде відповідати інтересам дитини.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 березня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено дату підготовчого судового засідання.

В підготовче засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, тому суд вирішив розгляд справи здійснити без його участі.

Представник позивача - адвокат Керницька О.В. в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак 23.04.2023 року до суду надійшла заява якою остання просить розгляд справи здійснити без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, 25.04.2023 року до суду подала заяву, якою просить справу розглянути у її відсутності, позов визнає в повному обсязі.

Представник третьої особиОргану опіки та піклування в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, однак подав до суд заяву, згідно якої просить розгляд справи здійснити без її участі, винести рішення в підготовчому засіданні, а також зазначає, що висновок органу опіки та піклування підтримує, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі й таке визнання не суперечить закону та не порушує права та свободи інших осіб, тому позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як сторони в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 08 травня 2010 року перебували у шлюбі, за час якого в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04 жовтня 2018 року рішенням Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Після того як сторони припинили своє спільне проживання та розлучилися, дитина залишилася проживати з батьком.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_3 від 08.02.2023 року, в ході обстеження було встановлено, що батько - ОСОБА_1 , 1981 р.н., приватний підприємець, директор ТОВ «Будкомстар», дохід в місяць 100 000 грн., донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учениця 4 класу НВК «Спеціалізована школа 1 ступеня, гімназія» імені Героя України ОСОБА_4 . Додатково дитина відвідує заняття з англійської мови та математики, які оплачує батько. Сім`я проживає у приватному п`ятикімнатному будинку з усіма комунальними зручностями площею 100 м.кв. Боргів за комунальні послуги немає. Помешкання вмебльоване, є уся необхідна побутова техніка, в помешканні чисто, охайно, затишно. Дитина має окрему кімнату, де є усе необхідне для відпочинку та розвитку. Батько дитини забезпечує доньку усім необхідним: харчуванням, одягом та взуттям відповідно до сезону, засобами для дистанційного навчання, предметами гігієни. З матір`ю дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , перестали проживати разом та розлучилися у жовтня 2018 року. Матір дитини проживає за межами України. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 проживає у Італійській Республіці, з дитиною спілкується зрідка. Під час проведення обстеження умов проживання вдома перебувала дитина, ОСОБА_6 , вона повідомила, що впродовж п`яти років проживає з батьком, з ним у неї склалися довірливі та теплі стосунки, надалі вона хоче проживати з ним. Виходячи з вище викладеного, на підставі результатів обстеження умов проживання ОСОБА_3 , батько ОСОБА_1 , за своїм місцем проживання створив для дитини усі необхідні умови та забезпечує усі її потреби.

За письмовими поясненнями позивача викладених в позовній заяві, матір дитини проживає за межами України, та фактично дитина проживає з батьком, та з метою уникнення будь яких незручностей, що можуть виникнути в подальшому та можуть бути уникненні при наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини з батьком, існує необхідність у звернення до суду з цим позовом.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України), визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

В силу ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьками та дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

На час подання позову ОСОБА_3 було десять років.

Частинами 1, 2 ст. 161 СК України, передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матір`ю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України.

Наявні у справі докази дозволяють встановити, що батько малолітньої ОСОБА_7 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, він створив всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

Даних і доказів про умови і місце проживання матері дитини, наявності за її місцем проживання належним умов для проживання і розвитку дитини, суду не надано.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 №63/54-42-806/2023 від 10.04.2023 року, вбачається, що на підставі відомостей одержаних службою у справах дітей виконавчого комітету міської ради у результаті обстеження умов проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проведених бесід з батьками дитини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , враховуючи інтереси малолітньої дитини, орган опіки та піклування не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 ..

З врахуванням встановлених обставин та досліджених доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

За викладеного, керуючись ст.ст. 141, 206, 258, 259, 262-263 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області від 08 жовтня 1998 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, місце знаходження: 31100, вул.Острозького, 70, м.Старокостянтинів, Хмельницького р-н., Хмельницької обл., .

Суддя