Провадження №2/523/528/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої - судді Середи І.В.,

за участі секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування збитків у порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

29 грудня 2021 року АТ «СК «Країна» звернулося позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ПрАТ «СК «ВУСО», про відшкодування збитків у порядку регресу у розмірі 5792 грн. та судового збору у розмірі 2270 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 серпня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та водія транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який момент ДТП був застрахований у АТ «СК «Країна» відповідно до договору перестрахування наземного транспорту № 2018/85-ТЗ. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2019 року відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen» склала 20275 грн. На виконання вимог умов договору перестрахування позивачем за заявою страхувальника про виплату страхового відшкодування було перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 20275 грн. на користь власника транспортного засобу транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР130339918, тому різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за вказаним полісом склала 5792 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 19 січня 2022 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності та згоду на заочний розгляд справи.

Відповідач повідомлявся шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, проте кореспонденція повернулася до суду з довідкою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Третя особа ПрАТ «СК «ВУСО» із клопотаннями до суду не зверталася, пояснень по справі не надавало.

Оскільки відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 03 серпня 2018 року між ПрАТ «СК «Арсенал» та ПАТ «Банк Восток» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2018/84-ТЗ, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25 лютого 2019 року між позивачем та ПАТ «Банк Восток» було укладено договір перестрахування наземного транспортного засобу № 2018/84-ТЗ, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхувальнику страхове відшкодування.

08 серпня 2019 року о 9.00 годині в м. Одесі по вул. Пушкінська, 11 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та водія транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2019 року у справі № 522/14580/19 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

22 серпня 2019 року ПАТ «Банк Восток», власник пошкодженого транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал» із заявою про виплату страхового відшкодування, який у свою чергу повідомив позивача про страховий випадок за договором факультативного перестрахування № 2018/85-ТЗ від 17 серпня 2018 року.

Згідно із рахунком-фактурою № 19-115 від 12 серпня 2019 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на підставі протоколу огляду транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 склала 20275 грн.

02 вересня 2019 року на підставі платіжного доручення № 759 ПрАТ «СК «Арсенал» сплатило ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 20275 грн.

12 вересня 2019 року за договором факультативного перестрахування № 2018/85-ТЗ від 17 серпня 2018 року позивач перерахував ПрАТ «СК «Арсенал» суму страхового відшкодування по страховому акту з вхідного перестрахування № 34/55189/2.1.5.1 від 12 вересня 2019 року, у розмірі 10137,50 грн. (платіжне доручення № 15137).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «ВУСО» за полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № ЕР130339918, за яким сума відшкодування склала 14483 грн.

Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика за полісом № ЕР130339918 складає 5792 грн.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог п.п «в)» п. 38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1888 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За нормами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За нормами ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки належними доказами підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 , який на порушення вимоги п.13.1 ПДР України, не дотримався безпечного бокового інтервалу та не врахував дорожньої обстановки, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з відповідача слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і лімітом відповідальності страховика відповідача, яка складає 5792 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути і судовий збір у розмірі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», про відшкодування збитків у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (код: , місцезнаходження: вул. Електриків, 29А, м. Київ, 04176) завдані збитки у розмірі 5792 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено та підписано 19 вересня 2023 року.

Суддя