КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3131/2023
Справа 369/7616/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 квітня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Янченка А.В. в м. Київ 04 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частин від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивувала тим, що з 21 квітня 2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі, розірваному рішенням Богуславського районного суду Київської області від 02 березня 2011 року, у шлюбі народжено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин з відповідачем вони не дійшли згоди щодо порядку та розміру участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини, зокрема у витратах на харчування, одяг, канцелярію, необхідне профілактично-оздоровче лікування. Оскільки обов`язки обох батьків по відношенню до їх дітей є рівними, сума, яка покриє половину необхідних витрат по утриманню дитини, становить частину від заробітку (доходу) відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року в частині розміру стягнутих аліментів та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що основною підставою для відмови в задоволенні вимог відповідача стало неприйняття до розгляду відзиву на позовну заяву з доданими доказами, що позбавило відповідача права на захист. Суд не прийняв його відзив на позовну заяву, посилаючись на відсутність підтвердження надіслання його позивачу, що не відповідає дійсності, оскільки до відзиву додано фіскальний чек про відправлення рекомендованого листа на адресу для офіційного листування, вказану в позові.

Відтак, вважає процесуальний обов`язок, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України, виконаним. Не прийнявши відзив, суд помилково не встановив повністю обставини справи, що мали значення, і впливають на права відповідача та другої дитини відповідача від іншого шлюбу.

Зауважував, що законом не передбачено такої санкції, як неприйняття відзиву відповідача у разі невиконання чи неточного виконання ч. 4, 5 ЦПК України, якщо відзив був поданий у визначені законодавством і судом строки. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачем було надано відзив у встановлений судом і законом строк, отже, судом було порушено законне право відповідача на захист.

Посилався на ст. 52 Конституції України, ст. 183 СК України, вказував, що при народженні від різних матерів діти мають однакові права на отримання аліментів, і виходячи з рівності прав дітей, одна дитина не може отримувати більшу частку аліментів, ніж друга, за її рахунок.

Вказував, що сплачував аліменти на дітей і продовжує сплачувати, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Як батько, він ніколи не відмовлявся та не відмовляється від виконання своїх законних обов`язків, але прагне встановлення справедливого законного розміру аліментів з урахуванням інтересів обох дітей.

Зазначав, що під час прийняття рішення судом не взято до уваги докази наявності у відповідача не лише малолітньої дитини, а й матері-пенсіонерки, яку він має підтримувати під час війни, розміру доходу, що складається із заробітної плати.

Просив врахувати, що справу в суді першої інстанції розглянуто без його участі в першому ж призначеному судовому засіданні. За його адресою для листування чи на електронну адресу, зазначені у відзиві, судову повістку (повідомлення) про виклик до суду він не отримував.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилалась на те, що у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сплачує аліменти на утримання дитини від другого шлюбу, однак до відзиву додано лише свідоцтво про народження цієї дитини та рішення суду про розірвання шлюбу з ОСОБА_4 . Даним рішенням питання про стягнення аліментів не вирішувалось, іншого рішення про стягнення аліментів відповідачем також не надано. Відповідачем надано поштові квитанції, з яких вбачається надіслання відповідачем позивачу грошових коштів, сплачених в різні періоди, при цьому в призначенні платежу не вказується, чи це аліменти, чи додаткові витрати на утримання дитини, чи якісь інші платежі. Враховуючи, що шлюб припинено в 2011 році та дитина з цього часу перебуває на утриманні матері, відповідач мав би здійснити за весь період окремого проживання 144 аліментних платежі, натомість надає 6 квитанцій частково за 2021 та 2022 роки з невстановленим призначенням платежу, отже обставина належного утримання дочки ОСОБА_3 відповідачем не доведена. Те ж саме стосується другої дитини, ОСОБА_5 . Отримання другою дитиною відповідача аліментів або будь-якого іншого утримання від нього залежить виключно від волі та бажання відповідача, обставина надання дійсного систематичного утримання відповідачем другої дитини ним не доведена. Також відповідач зазначає про допомогу своїй матері, яка є пенсіонеркою, однак не надає належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини.

Вказувала, що сама лише наявність у відповідача другої дитини не є безумовною підставою для зменшення присудженого рішенням суду першої інстанції розміру аліментів. Розмір аліментів на утримання спільної дитини сторін відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення в зв`язку з тим, що відповідач має малолітнього сина без підтвердження здійснення ним систематичного утримання дитини не буде спрямоване на належне матеріальне забезпечення ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі, зареєстрованому 21 квітня 2007 року та розірваному рішенням Богуславського районного суду Київської області від 02 березня 2011 року (а. с. 15 - 16). В шлюбі народжено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що 11 жовтня 2022 року Києво-Святошинським районним судом Київської області зареєстровано відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, до якого додано копію паспорту відповідача та РНОКПП, знеособлену копію рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2021 року в справі № 361/3620/21, яким розірвано шлюб, зареєстрований 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , копію чеку від 08 вересня 2022 року про придбання жіночого одягу, копії квитанцій за 2022 рік на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з призначенням платежу «Аліменти», копію свідоцтва про народження, згідно якого ОСОБА_1 є сином ОСОБА_8 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_8 , виданого 23 серпня 2006 року (а. с. 38 - 53).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Таким чином, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітню дитину, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з позивачем.

Апеляційний суд враховує, що відповідачем рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів оскаржується лише в частині розміру аліментів, визначених судом в частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції в сукупності з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом першої інстанції визначено без урахування наявності у відповідача інших утриманців, про наявність яких вказувалося у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 278 ЦПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

В ухвалі про відкриття провадження від 07 вересня 2022 року судом першої інстанції встановлено строк 15 днів для подання відзиву на позовну заяву з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

11 жовтня 2022 року відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву, до якого долучено доказ вручення йому 04 жовтня 2022 року копії ухвали про відкриття провадження, тобто відзив подано в межах строку, встановленого судом.

Відмовляючи ОСОБА_7 в прийнятті даного відзиву, суд першої інстанції зауважив, що відзив не містить підтвердження надсилання його позивачу, однак не надав жодної оцінки долученій до відзиву копії фіскального чеку Укрпошти, згідно якого 10 жовтня 2022 року на адресу представника позивача ОСОБА_9 , зазначеній в позові як адресу для листування, направлено рекомендоване повідомлення (а. с. 54), а також помилився щодо дати подачі відзиву, зважаючи на дату відкриття провадження в даній справі 07 вересня 2022 року, вказавши, що відзив наданий 22 серпня 2022 року.

Апеляційний суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутній опис рекомендованого поштового відправлення, а фіскальний чек Укрпошти сам по собі підтверджує лише факт надання послуги відділенням поштового зв`язку. Разом із тим, враховуючи дату поштового відправлення 10 жовтня 2022 року, в якому зазначено відомості щодо представника позивача, та подання відзиву 11 жовтня 2022 року, апеляційний суд приходить до висновку, що у сукупності дані докази можна визнати належними та достатніми для підтвердження надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншому учаснику справи.

Верховний Суд в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/2592/19-ц (провадження № 61-6770св21) сформував правовий висновок, відповідно до якого дії суду, що сприяють встановленню істини у справі, в жодному разі не повинні сприйматися як дії щодо захисту однієї із сторін процесу.

Цивільний процес є формою реалізації правосуддя, яка забезпечує і гарантії здійснення правосуддя, і гарантії права громадян на судовий захист. Такий зв`язок правосуддя і цивільного судочинства пояснює їх принципову єдність як змісту і форми. Правосуддя через процес необхідно розглядати як доступність, що полягає у певному стандарті, який відбиває вимоги справедливого та ефективного судового захисту, що конкретизується в належних судових процедурах, розумних строках, і безперешкодного звернення усякої заінтересованої особи до суду.

Таким чином, суд першої інстанції не сприяв встановленню істини у справі, а натомість припустився надмірного формалізму при вирішенні питання щодо прийняття доказів, що завадило суду повно та всебічно з`ясувати обставини, які мають значення для справи, а саме обставини, безпосередньо зазначені у ст. 182 СК України, які мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів, оскільки про наявність цих обставин відповідач ОСОБА_1 зазначив у відзиві та надавав на їх підтвердження відповідні докази.

Зазначене порушення норм процесуального права підлягає виправленню на стадії апеляційного перегляду шляхом встановлення обставин, які відповідно до ст. 182 СК України мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів.

Враховуючи наявність інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача, а саме дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів необхідно змінити.

Врахувавши наявність у відповідача, крім спільної з позивачем ОСОБА_2 дочки ОСОБА_3 , інших непрацездатних утриманців, а саме сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підтвердження утримання якого відповідачем ОСОБА_1 надано копії фіскальних чеків про переказ грошових коштів з призначенням платежу "Аліменти", та зважаючи на рівність не лише прав, а й обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання, розвитку і лікування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір аліментів у 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

При цьому апеляційний суд враховує, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

Апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 691/926/20 (провадження № 61-7627св21), що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.

Крім того, відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у зазначеному позивачем розмірі.

Разом із тим, позивач не позбавлена можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_1 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача в апеляційній скарзі, що справу було розглянуто судом першої інстанції без його участі в першому ж призначеному судовому засіданні, хоча за його адресою, вказаною як адреса для листування у відзиві, або на електронну адресу судових повісток (повідомлень) не надходило. Як вбачається з матеріалів справи, на а. с. 56 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого ОСОБА_1 отримав судову повістку про виклик в судове засідання на 04 листопада 2022 року особисто за адресою АДРЕСА_1 , 03 жовтня 2022 року, що засвідчено його підписом в рекомендованому повідомленні, належність даного підпису відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не спростована. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни в частині розміру стягнутих аліментів, із стягненням з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат і компенсує судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн., за рахунок держави.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року змінити в частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши із ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн., понесені ОСОБА_1 , компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.