Справа № 523/6802/22
Провадження № 2/493/100/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ТОВ «Північ Транс» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ Транс» (далі - ТОВ «ПТ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого відшкодуванняза правом зворотної вимоги (регресу).

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник ТОВ «ПТ» зазначив, що 08.12.2020 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено вирок по справі № 522/475/18 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. За результатами розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_2 та ТОВ «ПТ» у вказаній справі ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України він був звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з застосуванням умов ст.76 КК України.

Крім цього апеляційною інстанцією було задоволені вимоги потерпілого ОСОБА_2 та з ТОВ «ПТ» на його користь зтягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 200000,00 грн.

07.06.2022 року ТОВ «ПТ» платіжним дорученням № STR44958 на рахунок приватного виконавця Велькова О.І. було перераховано грошові кошти в розмірі 219269,40 грн. для погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 000000004 від 20.05.2022 року, яке було відкрито на підставі виконавчого листа по справі № 52/475/18 виданого Приморським районним судом м.Одеса про стягнення з ТОВ «ПТ» на користь потерпілого ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник належним чином були повідомлені про час, місце та дату розгляду, однак до суду не з`явилася, не повідомила про причини неявки, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 , перебуваючи у трудових віносинах з ТОВ «ПТ», відповідно до наказу підприємства № 153/к від 17.08.2016 року (а.с.50) на посаді водія транспортних засобів, автобусу марки «БАЗ» 1-ої а/к (бр 14), 17.10.2017 року керуючи технічно несправним автобусом «Богдан А-90201», реєстраційний номер НОМЕР_1 з несправною гальмівною системою у вигляді неналежного регулювання лівого переднього колісного гальмівного механізму, яке обумовлювало незначне зниження ефективності гальмування й відведення від прямолінійного руху автобуса при гальмуванні, діючи з необережності, порявляючи злочинну самовпевненість, рухаючись зі швидкістю 30 км/год, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Польська-Жуковського в м. Одеса, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , у зв`язку з чим відносно нього було порушено кримінальну справу за однаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

08.12.2020 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено вирок по справі № 522/475/18 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. За результатами розгляду апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_2 та ТОВ «ПТ» у вказаній справі ОСОБА_1 було визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України він був звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з застосуванням умов ст.76 КК України.

Крім цього апеляційною інстанцією було задоволені вимоги потерпілого ОСОБА_2 та з ТОВ «ПТ» на його користь зтягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 200000,00 грн.

07.06.2022 року ТОВ «ПТ» платіжним дорученням № STR44958 на рахунок приватного виконавця Велькова О.І. було перераховано грошові кошти в розмірі 219269,40 грн. для погашення заборгованості за виконавчим провадженням № 000000004 від 20.05.2022 року, яке було відкрито на підставі виконавчого листа по справі № 52/475/18 виданого Приморським районним судом м.Одеса про стягнення з ТОВ «ПТ» на користь потерпілого ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн.

Суд констатує, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами пов`язані з реалізацією позивачем права на відшкодування шкоди в порядку регресу, вирішуючи які суд виходить з слідуючого.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: дії завдавача шкоди були неправомірними; між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" також визначено, що " вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Суд, не ревізуючи вирок Приморського районного суду м.Одеси від 08.12.2020 року по справі № 522/475/18, звертає увагу на те, що Приморський районний суду м.Одеси констатував (а.с.53), що несправність гальмівної системи автобува «Богдан А-09201» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водію ОСОБА_1 була відома об`єктивно.

Що з припущенням можна вказати на те, що водій ОСОБА_1 достовірно не занав про несправність гальмівної системи автобуса.

Крім того, як вирок Приморського районного суду м.Одеси від 08.12.2020 року по справі № 522/475/18 (а.с.52), так і вирок Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 року (а.с.56 зворотня сторона), констатували, що ОСОБА_1 приступив до керування технічно несправного автобуса, діяв з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, хоча за умовами ст. 131 КЗпП України роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

07.06.2022 року ТОВ «ПТ» платіжним дорученням № STR44958 на рахунок приватного виконавця Велькова О.І. було перераховано грошові кошти в розмірі 219269,40 грн. для погашення потерпілому ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, хоча ст. 137 КЗпП України, передбачено обставини, які підлягають врахуванню при визначенні розміру відшкодування, а саме: суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений; суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Як зазначалося вище місцевий та апеляційний суди констатували, що кримінальне правопорушення ОСОБА_1 було вчинено не з корисливої мети, мало місце керування ним технічно несправним автобусом, про технічний стан якого ОСОБА_1 знав об`єктивно, тобто недостовірно.

Крім того згідно зі ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

За ст. 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч.3 ст. 233 КЗпП України).

Встановлені ст. 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Отже, за змістом ч.3 ст. 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правила КК України щодо відповідача не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.

Враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача ОСОБА_1 сталася 17.10.2017 року, потерпілий ОСОБА_2 пред`являв претензій майнового та морального характеру, які залишилися позо увагою володільця джерела підвищеної небезпеки, а саме ТОВ «ПТ», хоча могли бути задоволені, і як наслідок в межах строку позовної давності могли бути пред`явлені претензії ОСОБА_1 суд вважає, що позовна заява подана до суду 29.06.2022 року, подана з порушенням строку звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 77, 78, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ТОВ «Північ Транс» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого відшкодування відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 21.09.2023 року.

СУДДЯ