Справа № 638/3923/22
Провадження № 2/638/3838/22
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

при секретарі - Рєзнік І. П.,

за участю

представника позивача - Багмат П. Д. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідачка з 01.08.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2022 року у справі №638/16054/21 шлюб розірвано. Під час шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на теперішній час проживають разом з позивачем.

Позивач вважає, що проживання дітей разом з ним найкраще буде відповідати їхнім інтересах, оскільки він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їх вихованням. Позивач має постійне місце роботи з нормованим робочим днем, тобто, має можливість матеріально забезпечити дітей. Також зазначає, що проживає у комфортабельній двокімнатній квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей, проте, відповідач таких умов створити не може. На підставі зазначеного просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.07.2022 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Багмат П. Д. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`являлася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву, заяв про поважність своєї неявки або про відкладення розгляду справи до суду не направила.

Третя особа, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (надалі Департамент) в судове засідання представника не направила. Через канцелярію суду від Департаменту надійшли пояснення разом з висновком щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, ОСОБА_2 . В поясненнях представник третьої особи просить суд розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування та при прийнятті рішення врахувати зазначений висновок.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.01.2022. Суд ухвалив розірвати шлюб, зареєстрований 01.08.2009 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №405, між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 .. Рішення суду набрало законної сили.

Під час шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу, засвідченого 23.05.2005 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н. В., зареєстрованого в реєстрі за №612692, позивач ОСОБА_7 придав у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією відповіді на адвокатський запит Комунального некомерційного підприємства "Міська дитяча поліклініка №14" Харківської міської ради діти від 21.07.2022 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на обліку В КНП "МДП №14" ХМР, декларація про надання первинної медико-санітарної допомоги дітям заключена з батьком дітей ОСОБА_2 . Доглядом за дітьми займаються батько дітей ОСОБА_2 , бабуся, дідусь з боку батька, які виконують рекомендації лікарів. Мати дітей ОСОБА_3 не цікавиться станом здоров`я дітей, з цього приводу до поліклініки не зверталась.

Згідно з копією відповіді на адвокатський запит Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №159 Харківської міської ради від 25.07.2022 діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчаються у 6-В класі. Батько дітей та бабуся завжди спілкуються з педагогами, які навчають хлопців, цікавляться успішністю та шкільним життям дітей, відвідують батьківські збори. Мати ОСОБА_3 контакту із школою, де навчаються діти, не підтримує, із вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки мають обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

В матеріалах справи містяться пояснення малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які були опитані службою у справах дітей, відповідно до яких вони постійно проживають разом із батьком, мати з ними не спілкується, та взагалі не бачили її сім років та бажають і надалі проживати лише з батьком.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В матеріалах справи міститься висновок Департаменту служби у справах дітей щодо визначення місця проживання малолітніх, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_2 від 16.03.2023 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом з батьком, ОСОБА_2 .. У висновку зазначено, що з`ясувати думку матері дітей, ОСОБА_3 , не виявилось можливим, на запрошення до Департаменту не з`явилась, причини неявки не повідомила.

До висновку додана копія Акта обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до якого у результаті обстеження було встановлено, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком, дідусем ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_8 , соціальний статус сім`ї -благополучна сім`я, батько працює водієм АО "Житлобут 3№2" м. Харків, санітарні умови задовільні, розмір житлової площі 174 кв.м., діти мають окрему кімнату та забезпечені всім необхідним для нормального розвитку, навчання та виховання, бажають проживати у сім`ї з батьком.

Отже, судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживають з батьком ОСОБА_2 , який опікується інтересами і потребами дітей, піклується про них, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дітей.

Відповідно до копії Медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (серія 10ААЖ №735937), яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 психіатричних протипоказань не має.

Відповідно до копії Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду (серія 10ААЖ №735937), яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2 медичних протипоказань не має.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При цьому, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки щодо дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18; Верховного Суду від 05 вересня 2019 року, справа № 672/1286/16-ц, провадження № 61-25968св18; від 15 квітня 2020 року, справа № 550/1201/16, провадження № 61-3263св19, від 25 березня 2020 року, справа № 341/793/17, провадження № 61-42727св18, від 18 березня 2020 року, справа № 423/951/15-ц, провадження № 61-11500св18.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Проте, відповідач не скористалася правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого ухвалою суду строку. В матеріалах справи також відсутні докази неможливості подання відповідачем доказів з об`єктивних причин, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження строк.

Суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведені вище правові норми, небажання дітей проживати разом з матір`ю, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, можливість позивача створити умови комфортного проживання, навчання та розвитку дітей, з метою дотримання балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позовних вимог в повному обсязі суд покладає судовий збір на відповідача.

Керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. В. Щепіхіна