Номер провадження 2/754/3092/23
Справа №754/5571/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 18.09.2023)

18 вересня 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/5571/23

ОСОБА_1 - позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом

ОСОБА_2 - відповідач за первісним позовом і позивач за зустрічним позовом

Вимоги позивачів: визначення порядку користування жилим приміщенням (квартирою)

Шевчук О.П. - адвокат ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду позов, який на виконання ухвали суду від 12.05.2023 про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків подавався в новій редакції та в якому ОСОБА_1 просить про визначення порядку користування кв. АДРЕСА_1 за яким в окреме користування ОСОБА_1 виділити кімнату жилою площею: 17,3 кв. м..

ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позов у якому також просить про визначення порядку користування кв. АДРЕСА_1 за яким в окреме користування ОСОБА_2 виділити кімнату жилою площею: 17,3 кв. м., а ОСОБА_1 виділити в окреме користування кімнату жилою площею: 12,2 кв. м. та кімнату жилою площею: 12,3 кв. м., а коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишити в спільному користуванні ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ..

Ухвалою суду від 12.05.2023 первісний позов залишався без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 24.05.2023 відкрито провадження у справі за первісним позовом за правилами спрощеного позовного провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду 22.06.2023 судом прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та суд перейшов до розгляду справи з спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 24.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат Шевчук О.П. первісний позов не визнав, а зустрічний позов підтримав та не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності ОСОБА_1

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті засідання за відсутності ОСОБА_1 ..

Вислухавши адвоката, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , кожний окремо є власником 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 21.04.2023.

Квартира кв. АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих одна від одної кімнат, а саме, кімнати жилою площею: 12,2 кв. м., кімнати жилою площею: 12,3 кв. м. з лоджією-балконом, вихід на яку є з цієї кімнати та кімнати жилою площею: 17,3 кв. м. з лоджією-балконом, вихід на яку є з цієї кімнати та кімнату жилою площею: 12,4 кв. м., а також кухні, коридору, ванної кімнати та вбиральні.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 358 ЦК України, 1. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. 2. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. 3. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 4. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог за первісним і зустрічним позовами суд у судовому засіданні встановив наступне.

Жила площа квартири становить: 12,2 + 12,3 + 17,3 = 41,8 кв. м..

Відповідно до своїх часток у праві власності на квартиру ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , кожний окремо, має право власності на: 41,8 : 2 = 20,9 кв. м..

Відповідно до своїх часток у праві власності на квартиру позивач має право на: 12,2 + 12,3 = 24,5 кв. м. - жилої площі, а відповідач на 14 кв. м. - жилої площі.

При виділені ОСОБА_1 кімнати жилою площею 17,3 кв. м., його жила площа зменшиться на: 20,9 кв. м. - 17,3 кв. м. = 3,6 кв. м., а при виділенні ОСОБА_2 кімнат жилими площами: 12,2 кв. м. і 12,3 кв. м. її жила площа збільшиться на: 12,2 кв. м. + 12,3 кв. м. = 24,5 кв. м. - 20,9 кв. м. = 3,6 кв. м..

Саме по собі визначення порядку користування власністю не змінює часток власників у праві власності на квартиру.

Сторони не можуть самостійно визначити порядок користування власністю.

Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог за первісним і зустрічним позовом про визначення порядку користування квартирою суду не надано.

Обидва позивачі просять про визначення одного і того ж порядку користування спірною квартирою.

При цьому сторона відповідача за первісним позов, яка пред`явила зустрічний позов пізніше, жодних конкретних правових, допустимих та беззаперечних доказів, які б спростовували позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою за варіантом вказаним у первісному позові, суду не надала.

З урахуванням викладеного, обидва позови в частині визначення порядку користування квартирою задовольняються.

Що до конкретного варіанту визначення порядку користування, то за основу суд бере варіант запропонований позивачем за первісним позов, який свій варіант запропонував першим і цей варіант стороною відповідача за первісним позовом, правовими доказами не спростований, а також не погіршує становище відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом.

За таких обставин, первісний позов задовольняється повністю, а зустрічний позов задовольняється частково.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити первісний позов.

Задовольнити частково зустрічний позов.

Визначити порядок користування кв. АДРЕСА_1 за яким, виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в окреме для нього користування кімнату жилою площею: 17,3 кв. м. з лоджією-балконом, вихід на яку є з цієї кімнати, а ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) виділити в окреме для неї користування кімнату жилою площею: 12,2 кв. м. та кімнату жилою площею: 12,3 кв. м. з лоджією-балконом, вихід на яку є з цієї кімнати.

Коридор, кухню, вбиральню, ванну кімнату залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ): 1073,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ): 536,80 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: