РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Майків Гощанського району Рівненської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Рівне із 03 червня 2003 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 який в подальшому було розірвано.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданим 03 червня 2003 року Міськвідділом реєстрації атів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 2003 року червня місяця 03 числа зроблено запис за №391. Прізвища після розірвання шлюбу: громадянки ОСОБА_4 .

Як пояснила в судовому засіданні позивач, з 03 червня 2003 року по 14 травня 2021 року вона проживала разом однією сім`єю, як чоловік і жінка з ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , були пов`язані спільним побутом, перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак у зареєстрованому шлюбі не були, хоча за вказаний період часу у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі не перебували.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому зсіданні наступними письмовими доказами.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації №8326942 від 13.09.2005 вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності / наказ № 422 / 06.09.2005 / Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради по частці кожному.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 03 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис за №591.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації №12376648 від 02.11.2006 вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину / ВЕА № 498088 р №1-283 / 31.10.2006 / Друга рівненська державна нотаріальна контора, форма власності приватна, частка .

Тобто, ОСОБА_2 , після смерті своєї матері ОСОБА_5 являвся власником квартири АДРЕСА_1 .

З дослідженого в судовому засіданні кс.копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 серії НОМЕР_3 виданого 29 квітня 2003 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області вбачається, що на аркуші 10 «сімейний стан» відомості про реєстрацію укладення чи розірвання шлюбу відсутні.

З дослідженого в судовому засіданні кс.копії паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_4 виданого 12 грудня 202 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області вбачається, що на аркуші 10 «сімейний стан» наявні наступні відомості: Відділ ЗАГС м.Рівне, 29 квітня 1990 року зареєстровано шлюб з гр. ОСОБА_3 , 1963 р.н.; відділ РАГС м.Рівне 03 червня 2003 року припинення шлюбу з ОСОБА_3 , актовий запис №391. В подальшому, відомості про реєстрацію укладення чи розірвання шлюбу відсутні.

З дослідженої в судовому засіданні довіреності від 15 серпня 2011 року посвідченої приватним нотаріусом Рівненького міського нотаріального округу Матвійчук В.К. та зареєстрованої в реєстрі за №1511 вбачається, що ОСОБА_2 , податковий номер НОМЕР_5 уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси та вести від його імені справи, з усіма процесуальними правами.

З досліджених в судовому засіданні фотознімків вбачається, що на них зображені, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час святкування нового року та весілля дочки позивачки, відпочинку та прогулянках та ін. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданим 17 травня 2021 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №1208.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про поховання серії РС Рівне №000633 виданого 18 травня 2021 року №587 вбачається, що ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть № НОМЕР_7 від 17.05.2021 року) похований 18.05.2021 року, квартал 81 сектор 6 ряд 11 місце 10 кладовища «Нове», розміщеного в м.Рівне на вул.Енергетиків, про що в книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян зроблений відповідний запис 18.05.2021 року за №30.

З дослідженої в судовому засіданні квитанції до прибуткового касового ордера ОСОБА_6 №5030 від 17.05.2021 року вбачається, прийнято від ОСОБА_1 (підстава домовина, хрест, рит.набір і т.д.) 2900 грн.

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено.

З дослідженої в судовому засіданні довідки від 27 вересня 2021 року №190/02-14 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Круліковської О.А. вбачається, що довідка видана ОСОБА_1 в тому, що після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Круліковською О.А. 02 червня 2021 року заведено спадкову справу за №23/2021. Для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю 4-ї черги необхідно надати рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 суду пояснили, що вони значний проміжок часу знайомі як з ОСОБА_1 так і з ОСОБА_2 та ствердили суду той факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка понад двадцять років, були пов`язані спільним побутом, вели спільний бюджет, перебували у фактичних шлюбних відносинах. Однак у зареєстрованому шлюбі не перебували. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово перебували разом, як сімейна пара, у спільних знайомих, разом відпочивали, спілкувалися і за цей період ніхто з них у іншому офіційному шлюбі не перебував. Після смерті ОСОБА_2 саме ОСОБА_1 займалась його похованням, оскільки, як їм відомо, інших родичів у померлого не було.

В судовому засіданні позивач пояснила, що вони з ОСОБА_2 спочатку проживали разом за адресою АДРЕСА_3 , де вона була зареєстрована, з 13 грудня 2003 року по 03 квітня 2006 року і вели разом спільне господарство за вказаною адресою. А після смерті матері ОСОБА_2 з 03 квітня 2006 року вони почали проживати у його квартирі за адресою АДРЕСА_2 . По даний час вона сплачує всі комунальні послуги за вказаною адресою.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог сімейного законодавства сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.2 ст.21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц від 09 листопада 2020 року М757/8786/15-ц.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п.21 Постанови Пленуму ВС України Про судову практику у справах спадкування № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

В судовому засіданні було встановлено ті обставини, що за період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до дня його смерті), вони проживали разом понад п`ять років; вели спільне господарство; піклувалися один про одного; ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_1 нотаріально посвідчену довіреність з правом, зокрема, представляти його інтереси в усіх державних установах та організаціях, з правом одержання присудженого майна чи грошей, розписуватися за нього, отримувати належні йому грошові кошти, вчиняти інші дії та формальності і т.д., що фактично підтверджує факт довіри один до одного, як чоловіка до дружини; відомості про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 у суду відсутні. Вказані обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, не спростованими представником відповідача, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,21,36,74 СК України, ст.1216-1220, 1222,1258,1268 ЦК України, ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Майків Гощанського району Рівненської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Рівне із 03 червня 2003 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_8

Відповідач: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12а

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов