РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1440/23

13 липня 2023 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Євгеюка О.Є.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" про стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення на роботі, в якому просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 110521,71 грн., невиплачені відпускні в сумі 17158,93 грн., та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8200 грн.

В обґрунтування позову вказує, що наказом від 18.06.2021 його з 22.06.2021 було звільнено з посади механіка (ДП «Костопільський військовий лісгосп», правонаступником якого є ДП "Волинський військовий лісгосп") у зв`язку зі скороченням чисельності та штату. Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.08.2022 зазначений наказ було скасовано та поновлено його на роботі з 22.06.2021, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати та допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць, а постановою Рівненського апеляційного суду від 21.02.2023 змінено частково рішення першої інстанції, в частині дати поновлення на роботі, а саме з 23.06.2021, в решті залишено без змін. Вказує, що наказом від 01.03.2023 його поновлено на роботі на посаді механіка, наказано виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу та відшкодувати судові витрати. Зазначає, що 31.03.2023 звернувся із заявою до відповідача про нарахування та виплату йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.09.2022 по 01.03.2023 у розмірі 111466,34 грн. та відпускні в розмірі 17158,93 грн., однак відповідач йому безпідставно відмовив, а тому керуючись ст.ст.236, 237 КЗпП та ст.430 ЦПК України просить суд задоволити позов.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві та просили її задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, з підстав наведених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області №564/1979/21 від 16.09.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Костопільський військовий лісгосп» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено. (а.с.9-13)

Вказаним рішенням визнано незаконним та скасовано наказ №65-к від 18.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 з 22.06.2021 у зв`язку з скороченням чисельності та штату; поновлено ОСОБА_1 на роботі в ДП «Костопільський військовий лісгосп» на посаді механіка з 22.06.2021; стягнуто з ДП «Костопільського військового лісгоспу» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 280555 грн. за мінусом вирахувань податку на доходи фізичних осіб та війського збору, стягнуто судові витрати в сумі 5600 грн., та судовий збір в дохід держави в сумі 4621 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Постановою Рівненського апеляційного суду №564/1979/21 від 21.02.2023 року апеляційну скаргу адвоката Таргонія Валерія Олександровича, діючого від імені Державного підприємства "Костопільський військовий лісгосп", правонаступником якого є Державне підприємство "Волинський військовий лісгосп", задоволено частково, а саме рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2022 року змінено в частині дати поновлення ОСОБА_1 на роботі, зазначивши про поновлення ОСОБА_1 на роботі в Державному підприємстві "Волинський військовий лісгосп" на посаді механіка з 23 червня 2021 року, в решті рішення залишено без змін. (а.с.14-20)

Судом встановлено, що наказом ДП Волинського військового лісгоспу №20-ОС від 01.03.2023 року, скасовано наказ ДП Костопільського військового лісгоспу про звільнення ОСОБА_1 від 18.06.2021 року №65-к. Поновлено ОСОБА_1 на посаді механіка ДП Волниський військовий лісгосп з 23.06.2021 року; наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу; відшкодовано ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 5600,00 грн. (а.с.25)

31.03.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.09.2022 по 01.03.2023 у розмірі 111466,34 грн., а також відпускні у розмірі 17158,93 грн. (а.с.21-23)

Листом вих. №206 від 19.04.2023 ДП «Волинський військовий лісгосп», відмовив позивачу у задоволені вказаної заяви, посилаючись на безпідставність та не вмотивованість.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника;

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення.

Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 18 ЦПК України).

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного суду №522/13736/15 від 10.10.2019, та постанові Верховного суду №607/13039/17 від 11.06.2020.

Судом встановлено, що рішення Костопільського районного суду Рівненської області №564/1979/21 від 16.09.2022 про поновлення позивача на роботі підлягало негайному виконанню в частині поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Однак, в порушення ч.7 ст.235 КЗпП, а також принципу обов`язковості судового рішення, відповідач не провів виконання вказаного рішення, а видав наказ про поновлення на роботі позивача лише 01.03.2023.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст.236 Кодексу законів про працю України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі ст.236 Кодексу законів про працю України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі здійснюється незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити; чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановления рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а та від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19.

Оскільки, відповідач в порушення ст.430 ЦПК України, ст.235 КЗпП виконав рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2022 року у справі №564/1979/21, лише 01.03.2023, то позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі починаючи з 17 вересня 2022 року (наступний день після проголошення судом рішення від 16.09.2022 року).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

За приписами 5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку №100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області №564/1979/21 від 16 вересня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 21.02.2023 року у справі №564/1979/21, встановлено, щосередньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням, згідно довідки ДП «Костопільський військовий лісгосп» від 24.06.2021 №25 склала 944,63 грн. (23641,88 грн.+14143,50 грн.=37785,38 грн./40 робочих днів за останні два місяці перед звільненням) (а.с.9-20).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що затримка виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2022 року у справі №564/1979/21 в частині поновлення позивача на посаді за період з 17 вересня 2022 року по 28 лютого 2023 року становить 117 робочих днів: вересень 2022 р. - 10 днів; жовтень 2022 р. - 21 день; листопад 2022 р. - 22 дні; грудень 2022 р. - 22 дні; січень 2023 р. - 22 дні; лютий 2023 р. - 20 днів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 110521,71 грн (117 днів х 944,63 грн.), а тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі підлягає до задоволення.

Відповідно до довідки ДП «Волинського військового лісгоспу» №257 від 17.05.2023, ОСОБА_1 за період роботи з 08.03.2023 по 17.05.2023 перебував 51 день у відпустці і йому було нараховано відпускних 26860,68 грн. (12113,64 + 14747,04). З урахування ПДФО 18% та військового збору 1,5% до виплати належало відпускних 21622,85 грн. (а.с.49).

Однак, судом встановлено, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 відпускних за період з 08.03.2023 по 17.05.2023 невірно було розраховано середній заробіток відповідно до постанови КМУ №100 від 02.08.1995.

Розрахунковим періодом для розрахунку відпускних є березень 2022 року - лютий 2023 року, який припадає на період вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Водночас до розрахунку середньої заробітної плати не увійшов заробіток ОСОБА_1 за період з 17.09.2022 по 28.02.2023.

Встановлено, що згідно розрахунку суму належних ОСОБА_1 до виплати відпускних повинна складати: 51 день х 944,63 грн. = 48176,13 грн. З урахування ПДФО 18% та військового збору 1,5% до виплати належало відпускних 38781,78 грн. (а.с.51)

З вказаним розрахунком суд погоджується, оскільки в ньому правильно заначаний середньоденний заробіток позивача.

Таким чином, оскільки, відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачу ОСОБА_1 відпускних за період з 08.03.2023 по 17.05.2023 неправильно було розраховано середній заробіток останнього, то відповідач ДП «Волинський військовий лісгосп», неправильно нарахував і відпускні позивачу, а тому відповідач має борг перед позивачем в сумі - 17158,93 грн. (38781,78 грн. -21622,85 грн.).

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за дві позовні вимоги, зокрема, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та за стягнення невиплачених відпускних.

Враховуючи наведене та кількість заявлених вимог позивача з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 2147,20 грн. (1073,60*2).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи: договір №41/23 від 08.05.2023 про надання правничої допомоги з адвокатським бюро «Євгеюка Олександра» (а.с.34-36), квитанція до прибуткового касового ордера №32/23 від 10.05.2023 на суму 8200 грн., що є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, враховуючи критерій розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що вказана сума витрат на правничу допомогу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

підставі викладеного, керуючись ст.ст.82, 133,137, 141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» про стягнення середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про поновлення на роботі задовільнити.

Стягнути з Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 110521 (сто десять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 71 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 невиплачені відпускні в сумі 17158 (сімнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім) грн. 93 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Волинський військовий лісгосп» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8200 (вісім тисяч двісті) грн.

Стягнути з Державного підприємства "Волинський військовий лісгосп" на користь держави судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Волинський військовий лісгосп» вул.Героїв УПА 5, м.Луцьк, .

Повне судове рішення складено 18.07.2023

СуддяО. С. Цвіркун