Справа № 761/947/22
Провадження № 2/761/1601/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд стягнути аліменти у розмірі 1/3 (одну третю) частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня пред`явлення цього позову до досягнення сином повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Бабушкінському районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 380. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 29.11.2016 року, актовий запис - 1540. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 року у справі № 761/25955/20 шлюб між сторонами було розірвано. Дитина проживає із позивачем. Відповідач не регулярно, але надає кошти на утримання сина, проте позивач постійно змушена просити та нагадувати сплатити кошти. Крім того, позивач повністю утримує дитину самостійно, сплачує за комунальні послуги за квартиру, витрати на няню, на спортивні секції та розвиток здібностей сина. Позивач зазначає, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, немає жодних проблем зі здоров`ям, на його утриманні ніхто не перебуває, має авто та гараж, можливо інше нерухоме майно. Відтак, на думку позивача, відповідач може сплачувати аліменти.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2022 відкрито провадження у справі.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-71 від 14.03.2023, протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Макаренко І.О. у зв`язку із тривалою відсутністю судді Рибака М.А. та його черговою відпусткою з 13.03.2023 по 31.03.2023 включно.

Ухвалою від 21.03.2023 було прийнято до провадження судді Макаренко І.О. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2022. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

13.08.2016 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Бабушкінському районному у м. Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 380.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2020 у справі № 761/25955/20 шлюб між сторонами було розірвано.

Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 29.11.2016 року, актовий запис - 1540.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини встановлена статтею 141 СК України, відповідно до частин першої та другої якої мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У цій статті закріплюється одна з характерних ознак батьківських прав та обов`язків - їх належність однаковою мірою обом батькам. Концепція рівності ґрунтується на одному з основних принципів сімейного права України - принципі рівності чоловіка та жінки.

Отже, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Оскільки позивачем не надано належного обґрунтування стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 (одну третю) частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не доведено в повній мірі обставин, на які вона посилається у позовній заяві, не надано належних доказів на підтвердження можливості сплати відповідачем аліментів у розмірі 1/3 (одну третю) частини від заробітку (доходу) щомісячно, суд, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд враховує матеріальне становище сторін, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема те, що батьки в рівних частках зобов`язані утримувати дітей в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум, а також враховуючи матеріальне становище сторін, вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову та до повноліття дитини, з негайним стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, слід задовольнити частково.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представником позивача надано копії Договору про надання правової допомоги від 08.09.2021, копію Додатку №1 від 03.01.2022, копія Акту №1 від 10.01.2022.

Однак, суду не було надано квитанцію до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ про сплату витрат у сумі 11500,00 грн., що позбавляє суд перевірити під час ухвалення рішення проведення оплати гонорара та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, тому відмовляє у їх стягненні.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статті 12 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що складовою принципу змагальності сторін є, в тому числі, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій, який несе кожна сторона.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Керуючись ст.ст. 182-184, 191 СК України, ст. ст. 81, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 279, 352 ЦПК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2022 та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 25.04.2023.

Суддя: