Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 квітня 2023 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Романів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області та Перша Дрогобицька державна нотаріальна контора,-

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2023 року адвокат Сачок А.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Романівської селищної ради Житомирської області, в якому просить визнати за позивачем право на отримання в порядку спадкування за законом земельної частки (пай) члена сільськогосподарської асоціації пайовиків «Мрія» (далі САП «Мрія») розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів після смерті ії чоловіка - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняв спадщину після смерті своєї матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що остання за життя набула право на земельну частку (пай) сільськогосподарської асоціації пайовиків «Мрія».

В судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з`явилися, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, представник позивача позовні вимоги підтримав, представник Романівської селищної ради Житомирської області зазначив, що при прийнятті рішення покладається на розсуд суду, відповідач ОСОБА_1 позов визнав.

Дослідивши письмові докази, що надані сторонами, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до доданих правовідносин, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 дружиною ОСОБА_3 зазначено ОСОБА_1 .

Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 квітня 2007 року номер у спадковому реєстрі 349 підтверджується, що ОСОБА_1 реалізувала вчасно право на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 та є єдиним спадкоємцем за законом.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 12 серпня 2021 року №8 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дублікатом заповіту від 19 листопада 1996 року, посвідченим секретарем Хижинецької сільської ради, підтверджується, що ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що за законом матиме вона право, заповіла ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 вересня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1491, ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_4 житловий будинок.

28 грудня 1995 року САП «Мрія» видано державний акт на право колективної власності на землю, а в додатку до якого ОСОБА_4 значиться під номером 134.

Відповідно до книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1945-2008 роки архівного фонду сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія» с. Хиженці в особового рахунку ОСОБА_4 заначено, що вона працювала з 1946-1979 роки на різних роботах.

Згідно постанови Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало матері спадкодавця ( ОСОБА_4 ), оскільки заявником не надано сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я останньої.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звернувшись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилається на те, що вона має право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, в свою чергу, успадкував відповідне право після смерті своєї матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року) (у редакції,чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 цього Кодексу визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян.

До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 указаного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 2 цього Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19), від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 (провадження № 61-13243св20).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Разом із цим, відповідно до роз`яснень, наданих судам у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 працювала в колхозі «Большовик», правонаступником якого є САП «Мрія», і була його членом відповідно до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, тому, з урахуванням вищенаведених норм матеріального права, мала право на земельну частку (пай) при паюванні земель підприємства.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК Української РСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визначається день смерті спадковадвця (стаття 525 ЦК Української РСР).

Згідно з частиною першою статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частини перша, друга статті 548 ЦК Української РСР).

Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 вересня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1491, ОСОБА_3 успадкував після смерті ОСОБА_4 житловий будинок, тобто прийняв спадщину, в тому числі право на земельну частку (пай).

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 квітня 2007 року номер у спадковому реєстрі 349 підтверджується, що ОСОБА_1 реалізувала вчасно право на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 та є єдиним спадкоємцем за законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись саттями 4, 12-13, 76-81, 89, 258-261, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_3 ) право на земельну частку (пай) члена сільськогосподарської асоціації пайовиків «Мрія» розміром 3,62 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя М.М. Кірічук