Справа № 342/754/23
Провадження № 2/342/394/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Сьомкайло І-М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Резнік Катерина Олександрівна, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання матері до додсягнення дітей трирічного віку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Резнік К.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільних синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення синів повноліття; стягувати з відповідача на користь позивача на її утримання у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) відповідача, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми трирічного віку; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 22 705 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2021 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 326. Подружнє життя у позивача та відповідача не склалося, тому рішенням Городенківського районного суду від 24.05.2023 по справі № 342/259/23 шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 після розірвання шлюбу діти проживають разом із позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги. Відповідач раніше займався ремонтно-будівельними роботами, але працював не офіційно. Завжди отримував регулярний та гідний дохід на які зміг придбати собі житло та автомобіль. Станом на зараз, з останньої інформації яка відома позивачу, відповідач знаходиться за кордоном та займається зовнішніми і внутрішніми роботами з утеплення приміщень. Отже. Відповідач і дотепер має регулярний дохід та спроможний сплачувати належні аліменти на утримання власних дітей та позивача. Отже, враховуючи вищевикладене, варто зробити висновок, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати своїх дітей. Це зокрема, виявилося у тому. що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на їх утримання, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Добровільно виділяти кошти на утримання дітей відповідач відмовляється, витрачає кошти на свої потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Також відповідач ухиляється від утримання позивача чим порушує її права, передбачені ч.2,4 ст. 84 СК України, якими передбачено, що дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначає, що угода про сплату аліментів між позивачем та відповідачем не укладалася. Саме тому, з метою захисту своїх прав та прав власності дітей на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, позивач звертається до суду із даною позовною заявою. Також, позивачка зазначає, що вона ніде не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за двома синами до досягнення ними трирічного віку, від держави ніякої матеріальної допомоги не отримує, що в теперішній час дуже ускладнює її життя.

Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Резнік К.О.,на електронну адресу суду, подала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, а саме просить суд розгляд справи призначений на 19.09.2023 здійснити без присутності позивача та представника позивача. Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утриманні дітей в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача. але не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 від заробітку (доходу) відповідача та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 22 705 грн.

Відповідач в судові засідання призначені по справі не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на порталі "Судова влада". Відповідачем на електронну адресу суду подано відзив на позовну заяву в якому просить в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Зокрема зазначає, що даний позов не підкріплений належними доказами і ґрунтується виключно на припущеннях позивача, без належного врахування всіх суттєвих обставин, що мають значення для вирішення спору та бажанні отримати незаконну матеріальну вигоду. На сьогоднішній день малолітні сини проживають разом із матір`ю за межами України в таборі для біженців в Норвегії, умови в якому є не найкращими для дітей. Рішення про виїзд дітей за кордон. Колишня дружина приймала самостійно, без погодження з ним, як батьком та чоловіком ( на той час були у шлюбі). Твердження про те. що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей є хибним. Позивачка не йде з ним на жодні переговори про їхніх дітей, не надає адресу їх фактичного проживання, всякими шляхами чинить перешкоди щодо його участі у вихованні дітей. Відповідач бажає виконувати всі свої батьківські обов`язки згідно норм моралі та законодавства: виховувати дітей, матеріально забезпечувати своїх синів, приймати особисту участь в їхньому розвитку, але здійснювати все це хоче особисто не через посередників, із вільними зустрічами з дітьми. Відповідач готовий та має можливість забезпечити дітей належними умовами проживання та розвитку і відповідно до норм СК України має на це право, рівне з мамою. Не зрозумілим для нього є вимога про стягнення витрат на правову допомогу. Вважає, що вказана сума гонорару адвоката позивачки в праві є значно завищеною і не підлягає до задоволення. Даний відзив поданий в строки визначені в ухвалі суду від 29.06.2023.

Згідно інформації Першого відділу Коломийського РТЦК та СП в Івано-Франківській області відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 першим відділом Коломийського РТЦК та СП на військову службу по мобілізації не призивався.

Дії позивача та представника позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 по справі № 342/259/23 розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 17 вересня 2021 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, актовий запис № 326. Рішення набрало законної сили 26.06.2023.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.02.2022 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.02.2022 Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Діти сторін проживають з позивачкою, що не заперечується і самим відповідачем в поданому ним відзиві.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Судом встановлено, що у сторін є двоє малолітніх дітей, яких у відповідності до Сімейного Кодексу України зобов`язані утримувати батьки. Як зазначено в позовній заяві відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється та ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 СК України обов`язку утримувати своїх дітей тому діти знаходяться на повному її утриманні. Однак, в поданому відзиві відповідач зазначив, що він бажає виконувати свої батьківські обов`язки. Зокрема матеріально забезпечувати своїх синів та зазначає, що позивачка не йде з ним на жодні переговори про їхніх дітей. Проте, відповідачем не надав суду жодного доказу своєї участі в матеріальному забезпеченні дітей, а тільки зазначив про свою можливість та бажання виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З наведеного слідує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Представником позивача заявлено вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, на утримання дітей, до досягнення ними повноліття, та не зазначено, що розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віповідного віку. Суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, обставини, що мають істотне значення, думку відповідача про те, що він бажає виконувати всі свої батьківські обов`язки, зокрема матеріально забезпечувати своїх синів, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей слід задовольнити, та із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . І зазначення в рішенні умови про те, що аліменти не можуть бути меншими ніж 50 відсотків прожитковуваного мінімуму для дитини відповідного віку, не є виходом за межі позовних вимог і це відповідно буде слугувати захисту прав дитей відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася в суд з позовом 28.08.2023, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач на даний час не працює, а доглядає за малолітніми дітьми до досягнення ними 3-х річного .

Відповідачем не спростовано неспроможність сплачувати аліменти на утримання дружини, та письмових чи будь-яких підтверджуючих доказів передбачених вимогами статті 76 ЦПК України суду надано не було.

Згідно з положеннями частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років.

Статтею 75 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Статтею 84 Сімейного кодексу України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, зокрема: ч. 1 даної статті вказує - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання до суду доказів того, що дружина, з якою проживають діти, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Відповідач на підтвердження своєї неспроможності надавати позивачу матеріальну допомогу жодних доказів не надав.

А тому на підставі наведеного, позовні вимоги в даній частині підлягають до задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

На підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в суді першої інстанції представником позивача адвокатом Резнік К.О. подано договір № 26/05-23-ПО про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Резнік Катериною Олександрівною 26 травня 2023 року, акт приймання наданих послуг за договором № 26/05-23-ПО від 26.05.2023 та квитанції від 27.05.2023 та 16.06.2023 про оплату ОСОБА_1 8000грн. та 14705,00 за послуги адвоката Резнік К.О.

Відповідно до договору № 26/05-23-ПО про надання правової допомоги адвокат Резнік К.О. зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта ОСОБА_1 у судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника, які передбачені ЦПК України, ГПК України, КУпАП, КАС України. Згідно п.4.2 даного Договору розмір гонорару адвоката становить 22 705,00 грн. з урахуванням ПДВ, сплачується клієнтом у готівковому чи безготівковому порядку на рахунок адвоката.

З акта приймання наданих послуг за договором № 26/05-23-ПО про надання правової допомоги, вбачається, що виконавець адвокат Резнік К.О. надала замовнику ОСОБА_1 наступні послуги: усна консультація адвоката, аналіз наданих документів, підготовка та направлення до суду позовної заяви про стягнення аліментів на дітей та на утримання матері до досягнення дітей трирічного віку, присутність адвоката для захисту інтересів у цивільному суді (перше судове засідання). Вартість послуг, вказаних у п.1 Акту становить 22 705,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на правову допомогу позивачу адвокатом Резнік К.О., суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат; загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для учасника справи.

Тому, враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії необхідності вчинення певних процесуальних дій у справі, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача .

На підставі ст.ст. 75-76, 84, 180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 206, 258, 259, 263-265, 268, 273-279, 287-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 28.06.2023 і проводити до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів на утриманні дітей підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку.

Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 розпочати з 28.06.2023.

Стягнути з ОСОБА_2 до державного бюджету судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_2 .

Суддя: Гайдич Р. М.