ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/10833/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2023року, постановлену у складі судді Фаліна І.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, для чого підписала заяву № б/н, від 08.11.2012, згідно з якою отримала кредит на суму 10000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своїм підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором.

У порушення умов вище вказаного договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 01.09.2019 утворилась заборгованість на загальну суму 25142,17 грн, яка складається з наступного:

- 9333,98 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 4644,48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 8590,27 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 900,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн - штраф (фіксована частина);

-1173,44 грн - штраф (процентна складова).

Просив суд, стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 08.11.2012 у розмірі 25142,17 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ АБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням АТ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вчинення фінансових операцій на картковому рахунку відповідачки третіми особами відбулося внаслідок розголошення відповідачем інформації, яка дає змогу пере випустити сім-карту фінансового номеру телефону та ініціювати платіжні операції.

Відповідачем не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, ПІНу або використання іншої операції, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Тому в даному випадку відповідальність за операції, що проводились несе тільки ОСОБА_1 .

Сам факт звернення до правоохоронних органів та наявність кримінального провадження не може свідчити про вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку суду.

Судом безпідставно звільнено відповідача від відповідальності щодо повернення отриманої суми позики, яка підлягає стягненню в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна у позову у даній справі складає 25 142,17 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 08.11.2012 року ОСОБА_1 , звернулась до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 08.11.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі встановленого ліміту.

До позовної заяви Банком також додані Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. (а.с. 9-24)

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08.11.2012 (а.с. 5-7), укладеним між Банком та ОСОБА_1 , станом на 01.09.2019 загальна сума заборгованості за кредитом складає 25142,17 грн та складається із: 9333,98 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4644,48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 8590,27 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 900,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штрафи: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1173,44 грн - штраф (процентна складова).

Як вбачається з виписки по картці/рахунку НОМЕР_1 і додатковим рахункам в період з 01.08.2018 по 14.08.2018, 11.08.2018 по картковому рахунку НОМЕР_1 відбулось списання кредитних коштів 8500,00 грн та 1399,00 грн в магазині побутової техніки COMFY в м. Кривий Ріг.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 стосовно повернення коштів, які були списані 11.08.2018 з платіжної картки відповідача НОМЕР_2 внаслідок шахрайських дій, АТ КБ «Приватбанк» листом від 02.10.2019 № 20.1.0.0.0/7-190923/2314, повідомило, що для здійснення оплату по картці, був правильно введено ПІН-код картки. Банк відмовив ОСОБА_1 в задоволенні запиту, рекомендував звернутися до правоохоронних органів у випадку впевненості відповідача в наявності шахрайських дій щодо зняття коштів, а також змінити ПІН-код платіжної картки, фінансовий телефон та пароль входу в ПРИВАТ24 (а.с.54, 123, 124).

Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» по картковим рахункам ОСОБА_1 (а.с.73, 74, 85-88, 97-98), 11.08.2018 по картці ОСОБА_1 НОМЕР_3 була здійснена операція по списанню грошових сум 8500,00 грн та 1399,00 грн, всього 9899,00 грн, в магазині побутової техніки COMFY в м. Кривий Ріг, обробка операції була здійснена 12.08.2018.

Відповідно до довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» 19.07.2017 року на ім`я ОСОБА_1 в Банку було видано картку НОМЕР_2 термін дії до 03/21). (а.с. 89, 99, 179)

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , 08.11.2012 при старті карткового рахунку було встановлено кредитний ліміт 300,00 грн, також 08.11.2012 кредитний ліміт було збільшено до 700,00 грн, 18.11.2015 кредитний ліміт був збільшений до 5700,00 грн, 17.08.2017 кредитний ліміт був збільшений до 8000,00 грн та 11.08.2018 кредитний ліміт був збільшений до 10000,00 грн. 03.01.2019 кредит був зменшений до 0,00 грн. (а.с. 148, 154, 178)

11.08.2018 року відбулось списання кредитних коштів шляхом здійснення оплати в магазині побутової техніки COMFY в м. Кривий Ріг на суму 8500,00 грн, залишок на картці: -8499,95 грн; операцію оброблено 12.08.2018;

- 11.08.2018 - оплата в магазині побутової техніки COMFY в м. Кривий Ріг на суму 1399,00 грн, залишок на картці: -9898,95 грн; операцію оброблено 12.08.2018.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 107), 25.10.2018 до Реєстру за номером 0000134 внесено відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, а саме про те, що 11.08.2018 невстановлена особа, зловживаючи довірою ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа кредитними коштами з банківської картки АТ КБ «Приватбанк», чим завдала ОСОБА_1 матеріальну шкоду.

19.09.2019 ухвалою слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/10771/19, провадження № 1-кс/243/3227/20190, надано слідчому дозвіл на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та свідчать про рух коштів в період з 11.08.2018 по 13.08.2018. (а.с. 50-51)

Згідно протоколу допиту свідка по кримінальному провадженню № 0000134 від 25.10.2018 ОСОБА_2 (а.с.125-127), який проводився 22.09.2019, останній повідомив, що в даний час почастішали випадки шахрайських дій, пов`язаних з переказами грошових коштів з банківських карт пересічних громадян. Свідок неодноразово чув від знайомих, що зазвичай злочинці телефонують з різних телефонних номерів, після чого називають себе дітьми або родичами людини, якій вони телефонують. Далі шахраї просять перерахувати на їх банківську картку (реквізити якої вони надають) грошові кошти, аргументуючи це тим, що нібито з людиною щось трапилось. Особисто ОСОБА_2 таких шахраїв не знає, але йому відомо, що в серпні 2018 року невідомі йому особи викрали з банківської картки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 грн. Про вказане свідку стало відомо від працівників поліції.

Як вбачається з протоколу допиту потерпілої ОСОБА_1 від 13.03.2019 (а.с. 128-129), остання повідомила, що 11.08.2018, близько 16-00 год, на її мобільний номер телефону зателефонував невідомий номер телефону НОМЕР_4 , то була невідома жінка, яка повідомила ОСОБА_1 , що вона є співробітником якоїсь компанії, що за компанія, потерпіла не почула. Вказана жінка повідомила ОСОБА_1 , що та має назвати їй три мобільних номери, на які вона частіше за всі інші телефонує, інакше вказана компанія вимкне ОСОБА_1 мобільний телефон. Повіривши вказаній жінці, ОСОБА_1 повідомила останній три мобільні номери - НОМЕР_5 (мобільний номер невістки потерпілої, ОСОБА_3 ), НОМЕР_6 (мобільний номер подруги ОСОБА_4 ), НОМЕР_7 (мобільний номер сестри ОСОБА_5 ). Після чого ОСОБА_1 поклала слухавку, і одразу на її номер знов надійшов виклик та вказана жінка, яка телефонувала раніше, запитала у потерпілої якісь чотири цифри. Тоді ОСОБА_1 почала підозрювати, що то можуть бути шахраї, вигадала чотири цифри НОМЕР_11 та назвала їх жінці, потім поклала слухавку. Далі ОСОБА_1 вирішила з`ясувати, з якої саме організації вказана жінка, телефонувала їй, але телефон був вимкнений. Пізніше, вранці 13.08.2018 ОСОБА_1 помітила, що її мобільний телефон не здійснював жодних вихідних викликів, не приймав вхідні виклики, тоді потерпіла звернулась до салону «Водафон», де з`ясувалось, що її сім-картка була перевипущена невідомими особами. Тоді ОСОБА_1 звернулась до відділення ПриватБанку, та під час консультації зі спеціалістом було з`ясовано, що з банківської картки ОСОБА_1 НОМЕР_2 «ПриватБанк» були зняті кредитні грошові кошти на суму 10000,00 грн. Вказана вище сума була нарахована Банком без відома ОСОБА_1 .. Хто міг зняти грошові кошти з її картки, потерпіла не знає.

Крім зазначеного, суду також надано висновок від 08.09.2018 (а.с. 111-112) та рапорт (а.с. 114) оперуповноваженого Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області І.В. Войтенка, згідно з якими 14.08.2018 до Слов`янського відділу поліції надійшла заява від гр. ОСОБА_6 , в якій остання просить вжити заходів до невідомої особи, яка заволоділа грошовими коштами. Під час перевірки було встановлено, що у гр. ОСОБА_6 є банківська карта «ПриватБанку» № НОМЕР_2 . Так, 12.08.2018, близько 16-00 год, на телефон заявниці з невідомого номеру подзвонила невідома та назвала себе працівником організації та попросила заявницю продиктувати три номери, на які остання телефонувала востаннє, на що заявниця назвала номери НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 . Після цього невідома попросила назвати код з повідомлення, яке надійшло заявниці на телефон, на що остання назвала цифри «НОМЕР_11». 14.08.2018 заявниця звернулась до відділення ПриватБанку, де їй надали роздруківку за її банківською карткою, де заявниця побачила, що з її карти списано 9951 грн. Так, оперуповноважений Слов`янського ВП, лейтенант поліції Войтенко І.В., дійшов висновку, що гр. ОСОБА_1 порушила обов`язки клієнта ПриватБанку відносно нерозголошення ПІН-коду, логіна, пароля, підтверджуючих паролів, реквізитів карточки та передачі картки в користування третім особам. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повідомила невідомим реквізити своєї картки, а також беручи до уваги те, що СВ Слов`янського ВП не вбачає в даному факті ознак кримінального правопорушення, то під час перевірки, в зазначеному повідомленні ознак кримінального правопорушення виявлено не було. У зв`язку з неможливістю достовірно встановити істину у справі, оперуповноважений дійшов висновку, що немає підстав для внесення вказаного факту до ЄРДР, оскільки обвинувачення не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з рахунку відповідача в результаті шахрайських дій третіх осіб. Відповідач повідомив Банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку, звернулась до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено, що збільшення кредитного ліміту банком до 10000,00 грн. 11.08.2018 відбулось за згодою позичальника.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пунктів 1, 6, 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно з положеннями частини другої статті 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, які викладені вище.

Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування доводів відповідача, не довів, що він, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до свого карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15 зазначено, що «відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Аналогічну позицію викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) .

Таким чином, в разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи 11.08.2018 ОСОБА_7 отримала телефонний дзвінок від невідомої особи.

13.08.2018 ОСОБА_7 помітивши, що її мобільний номер не працює, звернулась до магазину мережі «Водафон», де їй повідомили, що її мобільний номер був перевипущений. Після цього ОСОБА_7 звернулась до відділення Банку, де їй повідомили, що з її кредитної картки № НОМЕР_2 була знята грошова сума 10000 грн.

14.08.2018 ОСОБА_7 звернулась до правоохоронних органів з приводу зняття невідомими особами з її кредитної картки грошових коштів, після чого в ході з`ясування всіх обставин та проведення розслідування відомості про вчинене кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.190 КК України були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 25.10.2018.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та Правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_1 сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Повідомлення позивачем номерів мобільного телефону, не може свідчити про сприяння незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлювалась особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АК КБ «Приватбанк».

При вирішенні спору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, негайно повідомив про цей факт правоохоронні органи та Банк, а Банком не доведено дій чи бездіяльності відповідача, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на вчинення такого перерахування, а банком не заперечено факту її звернення з вимогою про скасування цієї транзакції.

З розрахунку заборгованості за договором, вбачається, що заборгованість розрахована за період, починаючи з 11.08.2018 року, а саме з моменту зняття в результаті шахрайських дій, з кредитної карти, що належить відповідачу по справі, коштів в сумі 25142,17 гривень.

За змістом ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не можливо дійти висновку про вину користувача як підставу цивільно-правової відповідальності, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, розрахованої з суми 25142,17 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення по суті позовних вимог, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи висновки апеляційного суду за результатами розгляду справи, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2023 року року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: