провадження № 2/336/1083/2023
19 липня 2023 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу №332/52/23 (номер провадження 2/336/1083/2023) за позовною заявою Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який діє в інтересах малолітніх - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 ,
про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав,-
представника позивача - ОСОБА_6
09 лютого 2023 року з Заводського районного суду м. Запоріжжя до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, за підсудністю, надійшла цивільна справа №332/52/23 (номер провадження 2/336/1083/23) за позовною заявою Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який діє в інтересах малолітніх - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідач у справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має чотирьох малолітніх дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Батько дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 загинув внаслідок воєнних дій в Україні.
На обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з липня 2022 року перебувають малолітні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, по причині проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. А з грудня 2022 року на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває і малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Родина була взята на облік у зв`язку з тим, що до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від служби у справах дітей, виконавчого комітету Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області щодо перебування родини ОСОБА_8 на обліку, як такої, що опинилась у складних життєвих обставинах, а у зв`язку з воєнним діями в Україні залишили своє місце проживання та переїхали до м. Запоріжжя.
Родина ОСОБА_8 - є внутрішньо переміщеними особами. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Вранці 22 грудня 2022 року під час обстеження умов проживання родини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що життю та здоров`ю дітей загрожує небезпека (в квартирі антисанітарія: підлога брудна, неприємний запах алкоголю, сечі, бруду, розкидані речі; матір дітей, бабуся ОСОБА_9 , 1962 р.н., а також сторонній чоловік (зі слів матері, брат) перебували з ознаками алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_5 , алкогольні напої вживає зі свого дня народження (з 19.12.2022). Немовля було недоглянуте, з ознаками недобору ваги, з синюшним кольором шкіри, матір з ознаками алкогольного сп`яніння годувала немовля груддю. У матері був синець під оком. З її слів, це через бійку з сусідом. Усі діти занедбані, недоглянуті. Наявні запаси продуктів харчування (крупи, цукор, мука тощо), але приготовані страви - в мінімальній кількості (суп).
22.12.2022 р. у телефонному режимі після огляду дітей лікарем-педіатром, заступник головного лікаря КНП «ЦПМСД №4» ОСОБА_16 повідомила, що матір не виконує належним чином свої обов`язки по догляду за дітьми, немовля потребує госпіталізації через недобір ваги, діти також потребують обстеження. Видане направлення на госпіталізацію малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір ОСОБА_5 проігнорувала. Недбале ставлення матері до здоров`я дітей становило загрозу життю та здоров`ю малолітніх.
Матері ОСОБА_5 було запропоновано самостійно госпіталізуватися з дітьми до лікарні, проте вона категорично відмовилась це робити. Наполягала на тому, що її діти здорові і не потребують медичного обстеження та лікування.
Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини зроблено висновок щодо рівня безпеки дітей - як дуже небезпечно, що потребує негайного вилучення дітей у матері та негайної доставки до закладу охорони здоров`я.
Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 22.12.2022 № 255р малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було негайно відібрано у матері ОСОБА_5 та доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 5».
Співробітниками поліції на матір ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП.
Відповідно до інформації КНП «ЦПМСД № 4» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має укладену декларацію з лікарем-педіатром ОСОБА_10 .
Новонароджений з багатодітної родини, потребує щомісячного огляду педіатра, лікування, огляду невролога, кардіолога, офтальмолога, обстеження. В останнє до Центру мати з дитиною звертались 22.11.2022 з приводу профілактичного огляду. Дитина оглянута педіатром, матері надані рекомендації щодо вигодовування, догляду, подальшого спостереження, надані електронні направлення з метою огляду вузькими спеціалістами, запрошені до центру на наступний огляд на 13.11.2022, але мати з дитиною на прийом не з`явились. 15.12.2022 лікар-педіатр оглянула хлопчика вдома, запросила до центру з метою антропометричного дослідження, провела бесіду з матір`ю щодо необхідності огляду вузькими спеціалістами та додаткового обстеження дитини. Рекомендації щодо лікування та спостереження за дитиною матір виконувала частково.
Відповідно до інформації Відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 19.09.2022 року, на матір ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП від 14.07.2022 та направлено на розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя.
26.07.2022 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від начальника СПДН ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про те, що на ОСОБА_5 , 1984 р.н., був складений адміністративний протокол за вчинення насильства в сім`ї по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_1
29.08.2022 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява від голови ОСОБА_11 про родину ОСОБА_8 , в якій часто відбуваються сварки та бійки, неодноразово викликалася поліція. Також в заяві вказано, що матір продає гуманітарну допомогу, яку отримує як переселенка.
07.09.2022 року до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від мешканців ОСББ «Електрична 249» надійшла колективна скарга з проханням прийняти міри до матері ОСОБА_5 , яка постійно вживає спиртні напої, ображає дітей нецензурною лайкою, в родині постійні сварки та бійки. Матір б`є дітей та обзиває їх різними словами, викидає з вікон різні речі, посуд, побутові предмети.
28.10.2022 року на урядову гарячу лінію звернулася голова ОСББ ОСОБА_12 , з проханням вжити заходи до матері ОСОБА_5 , яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки.
ОСОБА_5 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: схильна до вживання спиртних напоїв, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечила дітей належним харчуванням, лікуванням та доглядом.
У зв`язку з чим Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який діє в інтересах малолітніх - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від матері ОСОБА_5 , 1984 р.н., без позбавлення її батьківських прав.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.
Відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило, жодних доказів на спростування обставин викладених в позовній заяві відповідачем не надано, проте це не заважає розгляду справи за наявними матеріалами справи.
Ухвалою суду від 16 травня 2023 року у цивільній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Клопотання представника позивача про виклик і допит свідків, - задоволено. У судове засідання викликано свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , старшого інспектора ювенальної превенції Відділення поліції № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.
Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, допитати свідків, дослідити письмові докази у даній справі та заслухати думку дітей, які здатні її висловити.
ОСОБА_5 в судове засідання, неодноразово викликалась, проте жодного разу не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Жодних заяв чи клопотань від неї не надходило.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник позивача позовну заяву підтримав з підстав, викладених у ній, просив задовольнити.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що працює в секторі ювенальної превенції, неодноразово спілкувалась з ОСОБА_5 оскільки вказана особа не виконувала батьківських права щодо виховання дітей, на неї неодноразово складались протоколи та судом застосовувались адміністративні стягнення, проте це не вплинуло на поведінку ОСОБА_5 остання вживала алкогольні напої та не займалась дітьми, на дітей кричала, та била їх, діти не розмовляють, на вигляд відстають у розвитку порівняно з однолітками. Після відібрання дітей поведінка ОСОБА_5 не змінилася, вона не вживала заходів щодо повернення дітей, продовжує вживати алкогольні напої.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , пояснила, що вона опікується сім`єю загиблого воїна ОСОБА_7 , вона надавала ОСОБА_5 допомогу, привозила продукти харчування, допомагала грошима. ОСОБА_5 вживає алкогольні напої дітьми на займається, діти не розмовляють, занедбані. Їй стало відомо від сусідів, що ОСОБА_5 надані їй продукти харчування продавала та на виручені кошти купувала алкоголь. Після відібрання дітей поведінка ОСОБА_5 не змінилася, вона не вживала заходів щодо повернення дітей, продовжує вживати алкогольні напої.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що є головою ОСББ, де проживає відповідач. Мешканці будинку дізнавшись про те, що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою в якої загинув чоловік, намагались всіляко їй допомагати, зокрема надавали їй і гуманітарну допомогу. Їй також надавали допомогу і побратими, де проходив службу чоловік відповідачки, проте вона її продавала та на виручені кошти купувала алкоголь. ОСОБА_5 вживає алкогольні напої, дітьми на займається, діти не розмовляють, занедбані. Вона та інші мешканці з цього приводу звертались на гарячу лінію, до служби у справах дітей, з приводу поведінки ОСОБА_5 проте це результатів не дало. Після відібрання дітей поведінка ОСОБА_5 не змінилася, вона не вживала заходів щодо повернення дітей, продовжує вживати алкогольні напої.
При вирішенні питань, які стосуються життя дітей, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Враховуючи вік дітей, які в силу свого віку не здатні висловити свою думку, думка дітей не заслуховувалась.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до положень частин 2 статті 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.
У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей.
Батько дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 загинув внаслідок воєнних дій в Україні, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Родина ОСОБА_8 - є внутрішньо переміщеними особами. Зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
На обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради з липня 2022 року перебувають малолітні: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, по причині проживання в сім`ї, у якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. А з грудня 2022 року на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває і малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Родина була взята на облік у зв`язку з тим, що до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від служби у справах дітей, виконавчого комітету Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області щодо перебування родини ОСОБА_8 на обліку, як такої, що опинилась у складних життєвих обставинах, а у зв`язку з воєнним діями в Україні залишили своє місце проживання та переїхали до м. Запоріжжя.
Вранці 22 грудня 2022 року під час обстеження умов проживання родини ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що життю та здоров`ю дітей загрожує небезпека (в квартирі антисанітарія: підлога брудна, неприємний запах алкоголю, сечі, бруду, розкидані речі; матір дітей, бабуся ОСОБА_9 , 1962 р.н., а також сторонній чоловік (зі слів матері, брат) перебували з ознаками алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_5 , алкогольні напої вживає зі свого дня народження (з 19.12.2022). Немовля було недоглянуте, з ознаками недобору ваги, з синюшним кольором шкіри, матір з ознаками алкогольного сп`яніння годувала немовля груддю. У матері був синець під оком. З її слів, це через бійку з сусідом. Усі діти занедбані, недоглянуті. Наявні запаси продуктів харчування (крупи, цукор, мука тощо), але приготовані страви - в мінімальній кількості (суп), що підтверджується відповідним актом.
22.12.2022 р. у телефонному режимі після огляду дітей лікарем-педіатром, заступник головного лікаря КНП «ЦПМСД №4» ОСОБА_16 повідомила, що матір не виконує належним чином свої обов`язки по догляду за дітьми, немовля потребує госпіталізації через недобір ваги, діти також потребують обстеження. Видане направлення на госпіталізацію малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір ОСОБА_5 проігнорувала. Недбале ставлення матері до здоров`я дітей становило загрозу життю та здоров`ю малолітніх.
Матері ОСОБА_5 було запропоновано самостійно госпіталізуватися з дітьми до лікарні, проте вона категорично відмовилась це робити. Наполягала на тому, що її діти здорові і не потребують медичного обстеження та лікування.
Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини зроблено висновок щодо рівня безпеки дітей - як дуже небезпечно, що потребує негайного вилучення дітей у матері та негайної доставки до закладу охорони здоров`я.
Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 22.12.2022 № 255р малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було негайно відібрано у матері ОСОБА_5 та доставлено до КНП «Міська дитяча лікарня № 5».
Співробітниками поліції на матір ОСОБА_5 було складено адміністративний протокол за ст. 184 КУпАП.
Відповідно до інформації КНП «ЦПМСД № 4» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має укладену декларацію з лікарем-педіатром ОСОБА_10 .
Новонароджений з багатодітної родини, потребує щомісячного огляду педіатра, лікування, огляду невролога, кардіолога, офтальмолога, обстеження. В останнє до Центру мати з дитиною звертались 22.11.2022 з приводу профілактичного огляду. Дитина оглянута педіатром, матері надані рекомендації щодо вигодовування, догляду, подальшого спостереження, надані електронні направлення з метою огляду вузькими спеціалістами, запрошені до центру на наступний огляд на 13.11.2022, але мати з дитиною на прийом не з`явились. 15.12.2022 лікар-педіатр оглянула хлопчика вдома, запросила до центру з метою антропометричного дослідження, провела бесіду з матір`ю щодо необхідності огляду вузькими спеціалістами та додаткового обстеження дитини. Рекомендації щодо лікування та спостереження за дитиною матір виконувала частково.
На ОСОБА_5 складались адміністративні протоколи за не виконання батьківських обов`язків та на неї накладались адміністративні стягнення, проте це не вплинуло на поведінку ОСОБА_5
26.07.2022 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від начальника СПДН ВП ЗРУП ГУНП в Запорізькій області про те, що на ОСОБА_5 , 1984 р.н., був складений адміністративний протокол за вчинення насильства в сім`ї по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_1
29.08.2022 року до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшла заява від голови ОСОБА_11 про родину ОСОБА_8 , в якій часто відбуваються сварки та бійки, неодноразово викликалася поліція. Також в заяві вказано, що матір продає гуманітарну допомогу, яку отримує як переселенка.
07.09.2022 року до відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від мешканців ОСББ «Електрична 249» надійшла колективна скарга з проханням прийняти міри до матері ОСОБА_5 , яка постійно вживає спиртні напої, ображає дітей нецензурною лайкою, в родині постійні сварки та бійки. Матір б`є дітей та обзиває їх різними словами, викидає з вікон різні речі, посуд, побутові предмети.
28.10.2022 року на урядову гарячу лінію звернулася голова ОСББ ОСОБА_12 , з проханням вжити заходи до матері ОСОБА_5 , яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 повідомили, що ОСОБА_5 вживає алкогольні напої та не займається вихованням дітей, на дітей кричала, та била їх, діти не розмовляють, на вигляд відстають у розвитку порівняно з однолітками. Після відібрання дітей поведінка ОСОБА_5 не змінилася, вона не вживала заходів щодо повернення дітей, продовжує вживати алкогольні напої.
Їх показання узгоджуються з письмовими доказами наявними в матеріалах справи.
ОСОБА_5 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: схильна до вживання спиртних напоїв, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не забезпечила дітей належним харчуванням, лікуванням та доглядом.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 29 грудня 2022 року за № 18.03/01-27-614, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району прийняв рішення, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , доцільно відібрати від матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства та з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно із ч.1 ст.152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Частиною 4 ст.155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до положень частин 2 статті 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.
У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
Основні підстави для відібрання дитини, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з частиною другою статті 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року N 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.
При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.
Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.
Мати дітей не створила належних умов для проживання дітей, оскільки, як встановлено актом обстеження життю та здоров`ю дітей загрожує небезпека (в квартирі антисанітарія: підлога брудна, неприємний запах алкоголю, сечі, бруду, розкидані речі; матір дітей, бабуся ОСОБА_9 , 1962 р.н., а також сторонній чоловік (зі слів матері, брат) перебували з ознаками алкогольного сп`яніння. Зі слів ОСОБА_5 , алкогольні напої вживає зі свого дня народження (з 19.12.2022). Немовля було недоглянуте, з ознаками недобору ваги, з синюшним кольором шкіри, матір з ознаками алкогольного сп`яніння годувала немовля груддю. У матері був синець під оком. З її слів, це через бійку з сусідом. Усі діти занедбані, недоглянуті.
Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хокканен проти Фінляндії" від 23 вересня 1994 року та у справі "Фуска проти Румунії" від 13 липня 2010 року).
Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежений, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі "Йохансен проти Норвегії" від 07 серпня 1996 року).
Суд також враховує правовий висновок щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, провадження N 14-327цс18.
Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 СК України).
Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.
Аналіз статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих і майнових прав дитини та забезпечення тимчасового влаштування дитини.
Зазначене узгоджується із положеннями частин четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який діє в інтересах малолітніх - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат
Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 2684,00 грн.
Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи не має.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10-13, 15, 19, 76-81, 89, 133, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, який діє в інтересах малолітніх - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , про відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав,- задовольнити.
Відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка народилася в с. М.Токмачка Оріхівського району Запорізької області, без позбавлення її батьківських прав,
Малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , передати районній адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування, для їх подальшого влаштування.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 2684,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка народилася в с. М.Токмачка Оріхівського району Запорізької області, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено 19 липня 2023 року.
Суддя: