Справа №464/4462/19
пр № 4-с/464/19/23
У Х В А Л А

14 вересня 2023 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мички Б.Р.,

з участю секретаря судового засідання Карпенко Ю.В.,

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бурія В.Я., просить скасувати постанову ВП №72164233 від 23 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.

В обгрунтування скарги, заявник посилається на те, що рішенням суду її поновлено на роботі на посаді інженера - кошторисника в приватному акціонерному товаристві "ІРОКС" з 31 липня 2019 року. На виконання судового рішення, видано виконавчий лист. 23 серпня 2023 року державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бурієм В.Я. винесено постанову по виконавчому провадженні №72164233 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вважає дії державного виконавця такими, що не відповідають діючому законодавству України, зокрема є формальними, оскільки після внесення відмітки у трудову книжку про поновлення на роботі, їй в цей сами день видали інший наказ про звільнення на роботі. На думку заявника (боржника) дії державного виконавця не свідчать про фактичне виконання судового рішення, відповідно просить скасувати постанову ВП №72164233 від 23 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала подану скаргу та просить її задовольнити з підстав наведених в такій.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року у справі №464/4462/19 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватному акціонерному товаристві "ІРОКС" про поновлення на роботі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09.02.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 лютого 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним і скасувано наказ генерального директора приватного акціонерного товариства «ІРОКС» №85-к від 31 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-кошторисника в приватному акціонерному товаристві «ІРОКС» з 31 липня 2019 року. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ІРОКС» (м.Львів, вул.Професора Буйка, 17А, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 136480 (сто тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень 96 копійок з вирахуванням з цієї суми при виплаті обов`язкових платежів та зборів. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ІРОКС» (м.Львів, вул.Професора Буйка, 17А, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ІРОКС» (м.Львів, вул.Професора Буйка, 17А, ) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривні.

Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції, далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Нормами п.1 ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 5 вказаного нормативно-правового акту врегульовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Заходів примусового виконання рішень визначені у ст. 10 Закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Суд звертає увагу, що обов`язок державного виконавця полягає у виконанні в повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, який містить формулювання, зазначене у резолютивній частині рішення, а саме: " Визнати незаконним і скасувати наказ генерального директора приватного акціонерного товариства «ІРОКС» №85-к від 31 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за прогул на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера-кошторисника в приватному акціонерному товаристві «ІРОКС» з 31 липня 2019 року. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «ІРОКС» (м.Львів, вул.Професора Буйка, 17А, ) у користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 136480 (сто тридцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень 96 копійок з вирахуванням з цієї суми при виплаті обов`язкових платежів та зборів.

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження №72164233, боржник у провадженні ПАТ "Ірокс", стягувач ОСОБА_1 . Провадження відкрито на підставі виконавчого листа №464/4462/19 виданого 29 листопада 2022 року Сихівським районним судом м. Львова.

23 серпня 2023 року державним виконавцем Бурієм В.Я. винесено постанову по виконавчому провадженні №72164233 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

За умовами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та ін.

У випадках, передбачених пунктом 9 першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Проаналізувавши документи та доводи наведені скаржником, на думку суду, державний виконавець у даному конкретному випадку щодо винесення постанови 23 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження діяв у відповідності до положень вказаного вище законодавства та норми закону було дотримано державним виконавцем при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, викладені скаржником обґрунтування бездіяльності виконавця не знайшли свого підтвердження в суді, та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладені обставини та вказані правові норми, розглянувши матеріали скарги, суд вважає, що заявником не доведено наявність порушень зі сторони державного виконавця, які б безумовно тягли скасування прийнятої ним постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки оскаржувана постанова винесена виконавцем в межах повноважень, узгоджувалась з конкретними обставинами та вимогами закону, за яких така прийнята, відповідає меті і цілям виконавчого провадження.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України.

Головуючий Б.Р.Мичка