Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року

м. Шаргород

Справа № 152/243/23

Провадження № 2/152/100/23

Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області Соколовська Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу,

учасники справи - не викликалися,

встановив:

І. Стислий виклад позицій представника позивача та відповідача

17.02.2023 АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» (далі - АТ «ВІННИЦЯГАЗ») через свого представника адвоката Приданчука В.В. (далі представник позивача) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» є газорозподільним підприємством, що здійснює діяльність з розподілу природного газу у Вінницькій області. На виконання ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затвердила Типовий договір розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з розподільної системи. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 534, 641, 642 ЦК України на невизначений строк.

ОСОБА_1 є споживачем та отримувачем послуги з розподілу природного газу в розумінні ЗУ «Про ринок природного газу» та ЗУ «Про житлово комунальні послуги», з огляду на те, що його будинок (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «ВІННИЦЯГАЗ», у зв`язку з чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 ; він здійснює фактичний відбір газу, що підтверджується зміною показників лічильника по рахунку № НОМЕР_1 , відображеному у сформованому фінансовому стані; частково сплачує кошти за отриману послугу розподілу газу, що відображено у сформованому фінансовому стані. Відтак, відповідач ОСОБА_1 приєднався до умов Договору розподілу природного газу акцептував Договір, зміст якого розміщений на офіційному веб сайті позивача та відповідає Типовому договору розподілу природного газу, затвердженого НКРЕКП та обов`язкового до виконання всіма суб`єктами ринку природного газу, в тому числі і побутовими споживачами. Свої зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, позивач виконує належним чином та в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно не виконує. В порушення умов договору відповідачем не проведена оплата розподілу природного газу, внаслідок чого за період з серпня 2021 року по грудень 2022 року включно утворилась заборгованість в розмірі 926,93 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та витрати за оплату судового збору у розмірі 2684 грн, оскільки в добровільному порядку відповідач заборгованість за спожитий природний газ не сплачує.

ІІ. Заяви, клопотання сторін

20.03.2023 до суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи, оскільки строк для подання відзиву закінчується 21.03.2023, а розгляд справи призначено на 20.03.2023 (а.с.32 34).

24.03.2023 від відповідача ОСОБА_1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 37- 61).

29.03.2023 від представника позивача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» - адвоката Приданчука В.В. надійшла відповідь на відзив (а.с. 63 - 66).

05.04. та 25.04.2023 від представника позивача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» - адвоката Приданчука В.В. надійшли заяви про розгляд справи без участі представника позивача (а.с.67-70, 107).

12.04.2023 від ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» (а.с.73- 105).

Інших аяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 27.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вказаною ухвалою суду відповідачеві ОСОБА_1 роз`яснено право протягом п`яти днів, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, подати заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.24 - 25).

Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі №152/243/23 ОСОБА_1 отримав 03.03.2023, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.31).

20.03.2023 розгляд справи відкладено на 05.04.2023 у зв`язку з забезпеченням сторін можливістю подати відзив на позовну заяву та надання відповіді на відзив.

05.04.2023 розгляд справи відкладено на 26.04.2023 для забезпечення можливості надання відповідачем пояснення на відповідь на відзив.

Сторони не подали до суду заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин

У справі, що розглядається суд встановив, що Акціонерне товариство «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» здійснює розподіл природного газу споживачам в межах території Вінницької області (крім сіл Якушенці і Зарванці Вінницького району, смт Кирнасівка, сіл Одая, Нестерварка, Федьківка, Дранка, Тиманівка, Клебань, Копіївка, хутір Марково Тульчинського району, сіл Пилипи-Борівські, Калинка Томашпільського району, сіл Сокіл, Моївка, Борівка, хутір Грабовець Чернівецького району, села Махаринці Козятинського району, сіл Бухни, Морозівка Погребищенського району), а також території м. Гайворон Кіровоградської області на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 19.06.2017 № 811 «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ «Вінницягаз» (зі змінами від 11.06.2019 №1025 та від 07.10.2020 №1842). Текст ззазначених постанов є у вільному доступі та розміщений на офіційному веб - сайті НКРЕКП.

У відповідності до положень нормативно-правових актів, які регулюють відносини у сфері ринку природного газу Акціонерне товариство «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» має статус Оператора ГРМ, що надає послуги розподілу природного газу в межах зони ліцензійної діяльності, а відтак є надавачем комунальних послуг в розумінні ЗУ «Про житлово комунальні послуги», ЗУ «Про ринок природного газу».

Згідно з п.1.1.1 Статуту АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ», останнє є новим найменуванням ПАТ по газопостачанню та газифікації «Вінницягаз» (ідентифікаційний код 03338649).

ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу, які надаються АТ «ВІННИЦЯГАЗ», що підтверджується витягом з персоніфікованих даних про фактичний об`єм природного газу по особовому рахунку НОМЕР_1 за період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2022 року, розподіленого АТ «ВІННИЦЯГАЗ» (як Оператором ГРМ) побутовому споживачу, об`єкт якого підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ (а.с.15).

Відповідно до фінансового стану розрахунків за послугу з розподілу природного газу на ім`я відповідача ОСОБА_1 , як на споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , присвоєно ЕІС-код № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , параметри лічильника газу: Тип GALLUS 2000-U G4, серійний номер 04086139, прилади: опалення -1од, плита - 1 од (а.с.14).

Постановою НКРЕКП від 30.12.2020 № 2765 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «ВІННИЦЯГАЗ», встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для AT «ВІННИЦЯГАЗ» на період: з 01 січня 2021 року в розмірі 1,68 грн. за 1м.куб (без урахування ПДВ). Таким чином, з врахуванням ПДВ (20%) вартість послуг з розподілу природного газу з 01 січня 2021 року по грудень 2021 року складала 2,016 грн. за 1м.куб.

Із інформації про обсяги споживання та розрахунок оплати річної замовленої потужності, відображеної у сформованому фінансовому звіті в період часу з жовтня 2019 року по вересень 2020 року включно, ОСОБА_1 було використано 314 м.куб природного газу, з огляду на приписи п.4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, яким встановлено, що для побутових споживачів, на об`єктах яких відсутнє споживання природного газу протягом усього попереднього газового року річна замовлена потужність визначається оператором ГРМ на рівні 314 м3 для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, в тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Відтак, з урахуванням вимог глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ та пп.6.1., 6.2. Типового договору родроділу, АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» була розрахована щомісячна плата за послуги з розподілу природного газу протягом 2021 року за формулою 314,00 м.куб х 2,016 грн. за 1 м.куб/12 міс. = 52,75 грн. Отже, щомісячна плата за надання послуг з розподілу газу для відповідача ОСОБА_1 у 2021 році становила 52,75 грн (а.с.14).

З 01 січня 2022 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 22 грудня 2021 року №2741 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для AT «ВІННИЦЯГАЗ», якою для AT «ВІННИЦЯГАЗ» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,76 грн за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ) (а.с.14).

З урахуванням ПДВ вартість послуг з розподілу природного газу в 2022 році складає 2,112 грн за 1 м.куб.

В період часу з жовтня 2020 року по вересень 2021 року відповідачем було використано 314 м3 природного газу з урахуванням положень п.4 глави 6 розділу У1 Кодексу ГРМ (а. с.15).

Відтак, з урахуванням вимог глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ та пп.6.1., 6.2. Типового договору родроділу, АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» була розрахована щомісячна плата за послуги з розподілу природного газу протягом 2022 року за формулою 314,00 м.куб х 2,112 грн. за 1 м.куб/12 міс. = 55,26 грн.

Таким чином, щомісячна плата за надання послуг з розподілу газу для відповідача ОСОБА_1 у 2022 році становила 55,26 грн (а.с.14).

За період з серпня 2021 року по грудень 2022 року відповідачу нараховано плату за отримані послуги з розподілу природного газу в загальному розмірі 926,93 грн. на показник лічильника 7696,07 (а.с.14).

З довідки про фінансовий стан розрахунків за послугу з розподілу природного газу споживача ОСОБА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 вбачається, що за надані послуги розподілу природного газу за період з 01.08.2021 по 31.12.2022, загальний розмір заборгованості за послуги з розподілу природного газу становить 926,93 грн (а.с.14).

До позовної заяви представник позивача також долучив Типовий договір розподілу природного газу, затверджений Постановою НДРЕКП від 30.09.2015 за № 2498 (а.с. 8 - 13).

Отже, із досліджених судом документів вбачається, що будинок ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 під номером сорок один (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «ВІННИЦЯГАЗ», у зв`язку з чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 здійснює фактичний відбір газу, що підтверджується зміною показників лічильника по рахунку №, відображеному у сформованій довідці по фінансовому стані; частково сплачує кошти за отриману послугу розподілу природного газу, що також відображено у сформованому фінансову стані.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в п.42 рішення «Бендерський проти України» від 15.11.2007, в якому наголошується, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись, виходячи з обставин кожної справи (рішення «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення «Артіко проти Італії» від 13.05.1980). Право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції»; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії»).

Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановою Пленуму ВС України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 3 статті 12, статтями 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву та заперечення на відзив відповідно до яких вимагає відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю. Свій відзив мотивує відсутностю належних і допустимих доказів у матеріалах справи, які б доводили законність вимог АТ «ВІННИЦЯГАЗ», яке не надавало йому жодних послуг ні безпосередньо, ні опосередковано, та і не має права на вчинення цих дій. Він ніколи не мав наміру заключати з АТ «ВІННИЦЯГАЗ» і не заключав договорів та не вчиняв акцепту договору, на який посилається позивач. Звертає увагу суду на відсутність правовставлюючих документів у позивача, відсутність підписаної заяви-приєднання про згоду сплачувати за розподіл природного газу замість постачальника; відсутність підтвердження, що позивач фактично розподілив саме природний газ, а не газоподібне паливо; відсутність підтвердження, що позивач виставляв рахунки для сплати за фактично надану послугу з розподілу природного газу; відсутність фактично підтвердженого факту споживання природного газу; відсутність доказів, що саме він здійснював платіж за квитанцією (рахунком), відсутність виписки з рахунку; відсутність Акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін як невід`ємного додатку до Договору.

29.03.2023 від представника позивача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» - адвоката Приданчука В.В. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що основною функцією АТ «ВІННИЦЯГАЗ», як Оператора ГРМ, є забезпечення технічного обслуговування ГРМ на визначеній ліцензією території не залежно від форми власності її складових; плата за розподіл природного газу є оплатою послуг з підтримання ГРМ в справному та безпечному стані та можливості фізичного переміщення природного газу від точки входу до ГРМ (в даному випадку із газотранспортної системи Оператора ГРС) безпосередньо до оселі споживача (Відповідача); без дотримання суб`єктами ринку природного газу (в тому числі територіальними громадами, побутовими споживачами) вимог положень Кодексу ГРМ та ПБСГ щодо обов`язку передачі в користування Оператору ГРМ газових мереж з метою їх технічного обслуговування розподіл природного газу на такі частини системи газопостачання розподіл природного газу має бути припинений.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача щодо наявності між сторонами договірних відносин про надання послуг розподілу природного газу, щодо правомірності нарахування щомісячної плати за розподіл газу, щодо об`ємів спожитого природнього газу, який взято для розрахунку розподілу природного газу, щодо обов`язку оплачувати послуги з розподілу природного газу, відповідач не надав. Разом з тим, порівняння природного газу та газоподібного палива, на думку позивача є такими, які підміняють поняття щодо суті заявлених позовних вимог, та на сам перед мають на меті ухилення ОСОБА_1 від оплати житлово-комунальних послуг, до яких віднесено послуги з розподілу природного газу.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за №1379/27824 06 листопада 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Правилами постачання природного газу, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 №2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1382/27827 (надалі Правила постачання) та Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2500 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831.

За приписами ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до ч.2 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором (національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг згідно пп. 32 ч.1 ст.1 ЗУ «Про ринок природного газу»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах Договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, зі змінами (далі - Кодекс ГРМ) та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу затверджується постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829 (зі змінами, далі - Договір).

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 затверджено Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ).

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів ГРМ, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;

- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;

- оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

- споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу;

- ЕІС-код (Energy Identification Code) персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку;

- постачальник природного газу (постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу (із наступними змінами) (далі Договір) (а.с.8 - 13).

Згідно з п. 1.1 розділу І Договору, цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і забезпечення цілодобовогго доступу споживача до газорозподільної системи з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки операторам ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживача, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до п. 2.3. розділу ІІДоговору, окрім договору Сторони зобов`язуються керуватись Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги. Цей Кодекс розроблений відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу».

Пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ встановлено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Згідно з п. 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов Договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (п.5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно до п.6 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ , зокрема, присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника.

Згідно з положеннями п.1.4 Розділу І Типового договору розподілу природного газу (далі- Типовий договір) послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача;

- персоніфіковані дані - персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта (назва, П.І.Б., ЕІС-код, перелік вузла(ів) обліку та відповідні дані вузла обліку тощо), визначені в заяві-приєднанні, які є достатніми для проведення взаєморозрахунків та визначення об`єму споживання природного газу.

Згідно п. 2.1 розділу ІІ Договору, Оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Споживач має право здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи за умови внесення його до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у періоді фактичного відбору/споживання природного газу, що в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку підтверджується оператором газотранспортної системи до початку такого періоду (п. 3.1 розділу ІІІ Договору).

Згідно п. 5.2 розділу V Договору сторони погодили, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

При здійсненні обліку спожитого природного газу побутовим споживачем за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу беруться кубічні метри (м куб.) природного газу, визначені відповідно до фактичних показів лічильника природного газу або відповідно до норм споживання природного газу, затверджених постановою КМУ (п. 5.3 розділу V Договору).

Споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ в один із способів: 1) через ообистий кабінет на сайті Оператора ГРМ; 2) за телефоном; 3) шляхом зазначння показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ; 4) на електронну адресу. У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунквий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців (п. 5.5 розділу V Договору).

Відповідно до п. 6.1 розділу VІ Договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з п. 6.1. цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п. 6.2 розділу VІ Договору).

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунку Оператора ГРМ (п. 6.6 розділу VІ Договору).

Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу споживачу в порядку та випадках, передбачених Кодексом газорозподільних систем, у тому числі у разі: 1) несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим Договором (п. 9.1 розділу ІХ Договору).

Договір укладено на невизначений строк (п. 12.1 розділу ХІІ Договору).

Починаючи з 01.01.2020 розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу здійснюються не на підставі визначених обсягів розподіленого (спожитого) природного газу за відповідний розрахунковий місяць, а виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача, яка визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.02.2021 у справі № 922/1703/20).

У постанові від 18.02.2021 у справі № 922/1703/20 Верховний Суд дійшов висновку, що внесення змін до редакції Типового договору розподілу природного газу Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №2080 від 07.10.2019 є обов`язковим.

У справі № 922/1703/20 суд касаційної інстанції вказав про наявність у відповідача обов`язку сплати вартості послуг з розподілу природного газу в порядку передбаченому главою 6 розділу VI Кодексу ГРМ, оскільки у сторін був наявнийдоговір розподілу природного газу, який не припинено, а також з огляду на те, що у відповідача були наявні обсяги споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, та крім того, споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавались.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу (пункт 2).

Згідно з абз.1 п.2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

У пункті 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ вказано, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Відповідно до п.3.2 Типового договору за умови включення Споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, зокрема відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року №285, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 червня 2015 року за №674/27119, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю Сторін експлуатаційна відповідальність Оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) Споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності Сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.

Згідно з главою 4 Розділу ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог Кодексу ГРМ здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.

Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (Постанова НКРЕКП №2496 від 30.09.2015).

За змістом ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Плата за комунальні послуги має вноситись своєчасно.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Статтею 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

За правилами частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частина 1, пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідачем ОСОБА_1 виконано умову для приєднання до договору розподілу природного газу, а саме, його будинок (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи АТ «ВІННИЦЯГАЗ», у зв`язку з чим в Автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на неї відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , в матеріалах справи наявне документальне підтвердження фактичного відбору природного газу та часткової оплати послуг його розподілу (а.с.14, 15).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.

Матеріали справи, що розглядається судом не містять доказів про звернення відповідача ОСОБА_1 із заявами до Оператора ГРМ про розірвання договору та припинення розподілу природного газу, доказів вилучення об`єкта споживача із заяви-приєднання не додано.

Таким чином ОСОБА_1 своїми діями приєднався до Типового договору.

Щодо розмежування повноважень з газопостачання та розподілу газу, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЗУ «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами першою - третьою статті 18 ЗУ «Про ринок природного газу» передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

За вимогами, встановленими Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 16.02.2017 № 201 (зокрема п. 2.6) Оператор ГРМ зобов`язаний розміщувати на своєму веб-сайті Типовий договір розподілу природного газу, затверджений НКРЕКП.

Згідно з п. 1.1 розділу І Договору, цей Типовий договір розподілу природного газу (далі Договір) є публічним та регламентує порядок і забезпечення цілодобовогго доступу споживача до газорозподільної системи з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки операторам ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживача, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 205 ЦК України укладання договору можливе шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України).

Відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.

Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Як зазначено в п. 4 ч. 2 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ, укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та Споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Таким чином, для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу необов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ; мати документально підтверджене споживання природного газу.

Аналогічна правова позиція наведена, зокрема, у постановах Вінницького апеляційного суду від 25.02.2021 у справі №132/2287/20, від 07.04.2022 у справі № 129/1688/21, від 27.04.2022 у справі № 136/2113/21, від 25.05.2022 у справі № 136/2114/21, від 14.07.2022 у справі №132/3772/21, від 06.03.2023 у справі №128/1365/21.

В наведених постановах судом апеляційної інстанції зазначено, що оскільки на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок та присвоєний ЕІС-код, відповідач споживає природний газ, що підтверджується показниками приладу обліку; з заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу не звертався, то є таким, що приєднався до умов Договору розподілу, а тому зобов`язаний здійснювати оплату за послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до п. 2.1. Типового договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Правові норми ст.525 ЦК України встановлюють, що одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння заміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Нормами ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач, являючись споживачем послуги з розподілу природного газу, в розумінні Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу» та Кодексу газорозподільних систем, своїх обов`язків по оплаті за надану йому послугу з розподілу природного газу належно не виконує, у зв`язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість, що підтверджується доданим до позовної заяви витягом з особового рахунку (фінансовим станом) відповідача.

Згідно із зазначеними в позовній заяві законодавчими нормами, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності Договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати житлово-комунальних послуг у повному обсязі. Таким чином, у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо сплати послуг з розподілу природного газу попри відсутність двосторонньої підписаної письмової форми договору про надання послуг з розподілу природного газу.

Свої зобов`язання по забезпеченню відповідача природним газом, як споживача цих послуг, позивач виконує належним чином та в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання по оплаті послуг своєчасно не виконує.

Умовами Договору визначений обов`язок споживача здійснити оплату вартості послуг з розподілу природного газу на підставі рахунку. Оператор ГРМ АТ «ВІННИЦЯГАЗ» свої зобов`язання виконало в повному обсязі та надало відповідачу послуги з розподілу природного газу. В порушення умов договору відповідачем не проведена оплата розподілу природного газу, внаслідок чого за період з серпня 2021 року по грудень 2022 року включно утворилась заборгованість в розмірі 926,93 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та витрати за оплату судового збору у розмірі 2684 грн.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за надані послуги з постачання природного газу не сплачує, він тим самим порушує ст. 526 ЦК України та п.5.2 Типового договору.

З огляду на викладене, у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо сплати послуги розподілу природного газу попри відсутність двосторонньої підписаної письмової форми договору про надання послуг з постачання природного газу.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву та запереченнях на відзив ОСОБА_1 стверджує, що всі нормативні акти, на які посилається у позовній заяві АТ «ВІННИЦЯГАЗ» є неконстутиційними, не пройшли відповідну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, не мають юридичної сили і він вимагає від суду надати їм оцінку щодо їх конституційності.

Надаючи правову оцінку цим ствердженням суд звертає увагу на таке.

Статтею 19 Конституції України установлений імперативний обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України, відповідно до частини другої статті 147 Конституції України, вирішує Конституційний Суд України.

У справі, що розглядається позовними вимогами є стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу.

Цивільне процесуальне законодавство (частина перша статті 13, частина друга статті 264 ЦПК України) забороняє суду при розгляді справ виходити за межі заявлених позовних вимог.

Частина шоста статті 10 ЦПК України дозволяє суду, у випадку, якщо він приходить до висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, не застосовувати такий закон чи інший правовий акт, а застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії, але суд не має права робити висновку про неконституційність закону чи іншого правового акту, вирішення питання щодо конституційності якого належить до компетенції Конституційного Суду України.

Таким чином вимога відповідача ОСОБА_1 при вирішенні даного цивільно правового спору вийти за межі предмету позову є грубим порушенням принципу верховенства права, визначеного Конституцією України та цивільним процесуальним законодавством України.

Посилання відповідача ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву на у запереченнях на відзив на те, у позивача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» відсутній статус оператора газорозподільної системи та повноважень на господарську діяльність з розподілу природного газу суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає ЗУ «Про ринок природного газу» від 09.04.2015.

Так, газорозподільна система - це технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам;ринок природного газу це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів; розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу (ч.1 ст.1 ЗУ «Про ринок природного газу»).

Відповівдно до пункту 1 глави 1 розділу 111 Кодексу ГРМ експлуатацію газорозподільної системи здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Згідно пункту 2 глави 1 розділу 111 Кодексу ГРМ власники газової мережі, яка згідно з розділом 11 цього Кодексу квалфіфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, щощо відноситься до державного майна), що не є оператором ГРМ, та Оператор ГРМ, до мережі якого підключені належні власникаммм газорозподільної системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем нга баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ «Про ринок природного газу» оператором газорозподільної системи є суб`єкт, який на підстві ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

АТ «ВІННИЦЯГАЗ» є оператором газорозподільної системи, здійснює господарську діяльність саме з розподілу природного газу, і такі послуги не включають в себе послуги з постачання природного газу на підставі ліцензії, виданої згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2017 № 811 (із змінами від 11.06.2019 №1025 та від 07.10.2020 №1842). Текст зазначених постанов є у вільному доступі та розміщений на офіційному векб - сайті НКРЕКП.

Згідно з частинами 1, 2 статті 40 ЗУ «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Типовий договір розподілу природногогазу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498.

Відтак, АТ «ВІННИЦЯГАЗ» є оператором ГРМ, територія господарської діяльності якого із розподілу природного газу визначена НКРЕКП в межах Вінницької області, в тому числі і с. Плебанівка Жмеринського району Вінницької області.

Згідно з п.1 гл. 4 розділу VI Кодексу газорозподільних систем з метою уніфікації та однозначної ідентифікації споживачів, у тому числі побутових споживачів, та за необхідності їх точок комерційного обліку, а також для забезпечення спрощення процедури зміни постачальника природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем.

Є безпідставними також доводи ОСОБА_1 про неправомірне використання її особового рахунку № НОМЕР_3 Оператором газорозподільної системи АТ «ВІННИЦЯГАЗ», оскільки ідентифікація відповідача, як споживача шляхом присвоєння номера особового рахунку та ЕІС-коду, як суб`єкта ринку природного газу відбулася у встановленому законом порядку.

Суд не погоджується також із ствердженнями ОСОБА_1 на недоведеність позовних вимог через недопустимість і неналежність наданих АТ «ВІННИЦЯГАЗ» доказів про наявність та розмір заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Недопустимими є докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Предметом доказування у справі є наявність та розмір боргу відповідача перед позивачем за послуги з розподілу природнього газу. Довідка про фактичний обсяг споживання природного газу по о/р містить інформацію про кількість (об`єм) природного газу, спожитого ОСОБА_1 , а дані про фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу містять помісячний розрахунок із зазначенням дати, показників лічильника та розміру щомісячних нарахувань. Отже, обидва цих документи містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є належними доказами.

Жодних особливостей щодо доказування наявності та розміру заборгованості споживача за послуги з розподілу природного газу закон не встановлює. Довідки про фактичний обсяг споживання природного газу та фінансовий стан розрахунків за послуги з розподілу природнього газу підписані службовими особами, які їх сформували, а тому підстав для висновку про недопустимість цих доказів суд не має.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень представника позивача, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, у суду не має підстав для висновку про недоведеність факту наявності заборгованості ОСОБА_1 за послуги з розподілу природного газу та її розміру.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача щодо об`єму спожитого природнього газу, який взято для розрахунку розподілу природного газу, розміру нарахованої вартості послуги відповідачем, не обґрунтовано в чому його неправильність, не надано на його спростування чи підтвердження його неправильності жодних доказів.

Поряд з цим, суд звертає увагу і вважає за необхідне зазначити, що у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив ОСОБА_1 використовуються не коректні, образливі висловлювання щодо іншої сторони, суду та судової гілки влади, що є очевидним проявом неповаги, а тому суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо.

У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників.

Така позиція суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19, від 7 листопада 2019 року у справі № 9901/324/19).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

VІ. Висновки суду

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за надані послуги з постачання природного газу не сплачує, то тим самим порушує ст. 526 ЦК України та п.5.2 Типового договору.

Відповідачем ОСОБА_1 не спростовано наявність між ним, як побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_2 та АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» договірних відносин, надання позивачем послуги з фізичної доставки та розподілу природного газу до об`єкта побутового споживача та виникнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі,не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача щодо об`єму спожитого природнього газу, який взято для розрахунку, розміру нарахованої вартості послуги, не обґрунтовано в чому його неправильність, не надано на його спростування чи підтвердження його неправильності жодних доказів.

Наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, позовних вимог не спростовують, грунтуються на припущеннях та власних баченнях і трактуваннях законодавства України та критично оцінюються судом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем виник обов`язок щодо сплати послуг з постачання природного газу, відповідно право позивача АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

VІІ. Розподіл судових витрат

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в сумі 2684 грн (а.с.1).

Керуючись ст.ст.8, 13, 41, 55, 59 Конституції України, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 2, 3, 4, 5, 12, 13, 15, 76 - 81, 89, 133, 137, 141, 209, 247, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 205, 509, 525, 526, 530, 612, 626, 628, 629, 634,714, 901, 903 ЦК України, ст.ст.2, 5, 7, 9, 10, 12, 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 1, 12, 18, 37, 40 ЗУ «Про ринок природного газу», ст.162 ЖК України, постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку газу» від 01 жовтня 2015 року № 758, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги розподілу природного газу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» заборгованість за послуги розподілу природного газу за період з серпня 2021 року по грудень 2022 року включно, в розмірі 926 (дев`ятсот двадцять шість) гривень 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ» судові витрати з оплати судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я (найменування) cторін:

позивач Акціонерне товариство «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «ВІННИЦЯГАЗ», місцезнаходження: 21012, пров. Костя Широцького, буд. 24, м. Вінниця, , НОМЕР_4 , ПАТ «Банк «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Шаргородським РВ УМВС України в Віницькій області 23.06.1999, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Рішення ухвалено та підписано 26.04.2023.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська