ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2495/22

Провадження № 22-ц/4820/861/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №682/2495/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «Приватбанк» (далі Банк) вказувало, що 25.06.2008 між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття картрахунка та обслуговування платіжної картки, відповідно до якого була підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 05.06.2010, на підставі якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором, проте остання не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору.

Позивач зазначав, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 згідно з п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. У зв`язку з наведеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 07.12.2022 виникла заборгованість в розмірі 76969,65 грн, яка складається з: 70003,10 грн заборгованість за тілом кредиту, 6966,55 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач і просив суд стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.06.2010, що утворилася станом на 07.12.2022 в сумі 70003,10 грн та вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції помилково зазначено що підписана нею Анкети-заяви №б/н від 05.06.2010 про приєднання до Умов та Правил банківських послуг та підтвердження згоди на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, оскільки ця Анкета-заява не містить жодної інформації, за отриманням яких саме послуг звернулася до банку відповідачка, не містить жодних даних про вид і характер банківських послуг, які АТ КБ «Приватбанк» їй надав, також відсутні відомості щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування процентів, комісії та неустойки.

ОСОБА_2 зазначає, що Банком на підтвердження позовних вимог надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який нею не підписаний, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Умов вона розуміла, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку; при цьому роздруківка із сайту Банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідачка також вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, судом проігноровано наявність у провадженні Шепетівського РУП кримінального провадження № 0000988, що внесене до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_3 , яка в період часу з 2020 по 2022 роки, перебуваючи на посаді спеціаліста АТ КБ «Приватбанк» за попередньою змовою з невстановленими особами, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 , що є предметом розгляду цієї справи.

Також ОСОБА_2 звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи, нею заявлялися клопотання про: зупинення розгляду справи, виклик свідків, витребування документів, доручення письмових доказів, розгляд справи у загальному позовному провадженні з викликом сторін, у задоволенні яких судом було безпідставно відмовлено.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Як слідує із мотивувальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_1 оскаржує рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.02.2023 в частині задоволених позовних вимог. В решті рішення сторонами не оскаржується.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає вказаним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 70003,10 грн та відсутні підстави для задоволення вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими процентами.

Так як судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку сторонами не оскаржується, тому судове рішення в цій частині не може бути предметом апеляційного перегляду. Адже відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із мотивами суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та наявності законних підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту саме в розмірі 70003,10 грн, виходячи із наступного.

Звертаючись із позовом до суду, Банк вказував, що між сторонами укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної карти від 25.06.2008, відповідно якому була підписана Анкета Заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 05.06.2010, згідно якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Так як відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконала, тому позивач просив стягнути 70003,10 грн заборгованості за тілом кредиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25 червня 2008 року між Приватбанк (на даний час АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено договір № SAMDN0095 (Вклад «Стандарт довгостроковий» з щомісячною виплатою процентів), відповідно до п. 21 якого зазначено, що при укладенні даного договору Банк видав Клієнту карту «Універсальна» № НОМЕР_1 з кредитним лімітом в сумі 7000 грн з базовою процентною ставкою по кредитному ліміту 3% в місяць на залишок заборгованості (а.с. 37).

Також 05 червня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується письмовою Анкетою Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачкою.

У цій Анкеті - Заяві ОСОБА_1 засвідчила, що ознайомилася із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що були надані для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 36).

Як слідує із довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н надавалися наступні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 06/09, № НОМЕР_2 терміном дії до 06/13, № НОМЕР_3 терміном дії до 05/15, № НОМЕР_4 терміном дії до 01/16, № НОМЕР_5 терміном дії до 07/16, № НОМЕР_6 терміном дії до 04/18, № НОМЕР_7 терміном дії до 04/18, № НОМЕР_8 терміном дії до 12/21, № НОМЕР_9 терміном дії до 07/23 (а.с. 35).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , останній 26.06.2008 по карткову рахунку НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7000 грн, який 25.12.2008 зменшено до 4000 грн, 28.04.2010 збільшено до 7000 грн, 25.11.2010 збільшено до 9000 грн, 04.07.2011 збільшено до 9500 грн, 06.08.2011 збільшено до 11000 грн, 21.02.2013 збільшено до 14000 грн, 07.07.2017 збільшено до 16000 грн, 17.05.2018 збільшено до 18000 грн, 16.05.2019 збільшено до 20000 грн, 18.10.2019 збільшено до 22000 грн, 14.01.2020 збільшено до 33000 грн, 05.02.2020 збільшено до 38000 грн, 11.03.2022 зменшено до 0,00 грн (а.с.66).

З виписок по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 отримувала банківські кошти та користувалася ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 24-33, 67-80).

За розрахунками Банку станом на 07.12.2022 доданим до позову за відповідачкою рахується кредитна заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 70003,10 грн та 6966,55 грн заборгованості за простроченими процентами (а.с. 8 -23).

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевказані норми матеріального та процесуального права і оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані Банком письмові докази: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2015, 31.03.2019, 07.12.2022 та копії: договору № SAMDN0095 (Вклад «Стандарт довгостроковий» з щомісячною виплатою процентів) від 25.06.2008, Анкети Заяви від 05.06.2010, виписки за договором б/н за період 25.06.2008 08.12.2022 та за період 01.01.1999 30.01.2023, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки і довідку про видачу ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору, апеляційний суд вважає доведеними факт укладення 25 червня 2008 року кредитного договору між ОСОБА_1 і АТ КБ «Приватбанк» з розміром кредитного ліміту 7000 грн, базовою процентною ставкою 3% в місяць на залишок заборгованості і факт не виконання належним чином позичальником своїх кредитних зобов`язань.

З огляду на вищенаведене, посилання апелянтки на те, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, адже анкета заява не містить даних про вид і характер банківських послуг, які позивач надав відповідачці та відсутні домовленості сторін про розмір кредиту, термін його повернення, розміру відсоткової ставки і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписаний відповідачкою є голослівними, адже усі ці істотні умови договору обумовлені Банком та ОСОБА_1 25.06.2008 при укладенні договору № SAMDN0095 (Вклад «Стандарт довгостроковий» з щомісячною виплатою процентів).

І виходячи із правомірності зазначеного правочину, наявні підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по тілу кредиту.

А саме по собі посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на перебування у провадженні Шепетівського РУП кримінального провадження №0000988, що внесене до ЄРДР за ч. 3 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_3 , яка, будучи посадовою особою Банку, за попередньою змовою з невстановленими особами заволоділа коштами ОСОБА_1 , не є підставою для відмови у стягненні з позичальника саме заявленої Банком кредитної заборгованості.

Разом з тим, визначаючи суму кредитної заборгованості, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку, апеляційний суд виходить з наступного.

Як слідує із виписок за договором №б/н за період 25.06.2008 08.12.2022 та за період 01.01.1999 30.01.2023 (а.с. 24-33, 67-80), що в силу положень ст. 77 79 ЦПК України є належними, допустимими та достовірними доказами щодо отримання, користування та повернення ОСОБА_1 кредитних коштів, що узгоджуються із даними розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 07.12.2022 (а.с. 19-23) Банком за період з 01.04.2019 по 07.12.2022 погашено 41009,93 грн відсотків за рахунок кредиту, що не обумовлено умовами укладеного між сторонами 25.06.2008 кредитного договору.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку 28993,17 грн (70003,10 грн (межі позовних вимог) 41009,93 грн (погашених за рахунок кредиту)) кредитної заборгованості.

Також, оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у долучені до матеріалів справи письмових доказів, судова колегія вважає їх голослівними, адже нормами процесуального права визначено строки та порядок подачі доказів відповідачем у суді першої інстанції і які не були дотримані стороною відповідача.

З огляду на вищенаведене, оскаржуване судове рішення підлягає зміні з викладенням мотивувальної частини в редакції цієї постанови та зміні в частині визначення судом першої інстанції розміру кредитної заборгованості і судового збору, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача.

У відповідності до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути із ОСОБА_1 на користь Банку 934,35 грн (2481 грн х 37,66% (задоволених позовних вимог (28993,17 грн х 100/76969,75 грн)) /100 ), понесених позивачем при сплаті судового збору за подання позову. Та підлягають до стягнення із Банку на користь ОСОБА_1 1541,10 грн (3721,50 грн х 41,41% (задоволених позовних вимог (28993,17 грн х 100/70003,10 грн))/100), що понесені останньою при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2023 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови та зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором до 28993 (двадцяти восьми тисяч дев`ятсот дев`яносто трьох) грн 17 коп та судових витрат до 934 (дев`ятсот тридцяти чотирьох) грн 35 коп.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_10 , АДРЕСА_1 ) 1541 (одну тисячу п`ятсот сорок одну ) грн 10 коп судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай