Пр. № 2/336/1073/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Нєдєльчевої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник позивача адвокат Пухир Павло Володимирович) до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Дніпроенергосталь» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

08.02.2023 р. позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та зазначив, що 10.09.2020 р. він був прийнятий на роботу токарем 4 розряду на виробничу ділянку в ТОВ НВП «Дніпроенергосталь».

09.01.2023 р. наказом № 3-к позивача було звільнено з 16.12.2022 р. за прогул без поважної причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, з 10.09.2020 р. відповідач порушував строки та порядок виплати заробітної плати, з приводу чого позивач звертався до керівництва та вимагав усунути порушення законодавства, що потягло його звільнення.

За час роботи на підприємстві у позивача накопичилось біля 60 днів невикорстаної відпустки і в листопаді 2022 р. він написав заяву про надання 24 днів відпустки (в період з 23.11.2022 р. по 16.12.2022 р.). Це питання було погоджено із відповідачем, але копії наказів йому не видавали.

Згодом, наприкінці грудня 2022 р. у нього виникла необхідність у продовженні терміну відпустки ще на один-два тижні.

19.12.2022 р. він звернувся за телефоном до свого безпосереднього керівника ОСОБА_2 із проханням надати додаткову відпустку на один-два тижні, а відповідну заяву передав через свого колегу

ОСОБА_3 погодив отримання додаткової відпустки на строк до 26.12.2022 р.

26.12.2022 р. позивач з`явився на роботу і попрохав ОСОБА_2 додатково ще 14 днів відпустки, мотивуючи це святами та іншими сімейними обставинами, на що той погодився. Після чого позивач склав відповідну заяву та віддав її особисто ОСОБА_2 .

У відпустці ОСОБА_1 перебував з 26.12.2022 р. по 06.01.2023 р. (п`ятниця), а 09.01.2023 р. вийшов на роботу.

09.01.2023 р. на робочому місці ОСОБА_2 повідомив позивачу, що його звільнено з роботи за прогули 26, 27, 28, 29 грудня 2022 р. та 02,03,04,05 січня 2023 р.

Після складання 09.01.2023 р. пояснювальної записки про причини відсутності, позивач був ознайомлений з наказом № 3-к від 09.01.2023 р. про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП.

На роботі ОСОБА_1 був відсутній, оскільки в період з 26.12.2022 р. по 06.01.2023 р. перебував у тарифній відпустці, що є поважною причиною відсутності на робочому місці.

Крім того, одночасно із цим, 09.01.2023 р. позивачу вручили інший наказ відповідача № 5 від 09.01.2023 р. про оголошення догани у зв`язку з порушенням трудової дисципліни прогулу без поважних причин з 26.12.2022 р. по 06.01.2023 р. Наказ був зареєстрований пізніше, оскільки має порядковий номер 5.

Тобто за один і той самий проступок позивача було покарано двічі, що є порушенням положень ст.147 КЗпП.

Також в наказі № 3-к від 09.01.2023 р. про звільнення, зазначається, що його звільнили з роботи не з дати наказу, а з 16.12.2023 р. тобто заднім числом.

За позовом ОСОБА_1 просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі в ТОВ НВП «Дніпроенергосталь» з дати звільнення на посаді токаря 4 розряду; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня фактичного поновлення на роботі та стягнути витрати на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 09.02.2023 р. відкрито провадження у справі і призначено розгляд справи на 08.03.2023 р. за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.03.2023 р. розгляд справи відкладено на 20.04.2023 р. через перебування судді в нарадчій кімнаті.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.38-40).

Вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З письмових документів судом встановлено, що позивач працював на посаді токаря 4 розряду Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства «Дніпроенергосталь» з 10.09.2020 р. (а.с.10).

Наказом № 3-к від 09.01.2023 р. ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 16.12.2022 р. за прогул без поважної причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.13).

21.12.2022 р. ОСОБА_1 надавав пояснення, що був відсутній на роботі 19-21.12.2022 р. у зв`язку з тим, що внаслідок обстрілу був пошкоджений його будинок (завалено вхід до будинку) (а.с.48).

26.12.2022 р. ОСОБА_1 надав пояснення про те, що 21-23.12.2022 р. був відсутній на роботі у зв`язку з військовими діями, надавати будь-яке детальніше пояснення відмовився (а.с.49).

При складанні 09.01.2023 р. пояснювальної записки, ОСОБА_1 факт відсутності на робочому місці у вказаний період не заперечував, але мотивував його тим, що був відсутній на робочому місці з поважних причин, тобто у зв`язку з перебуванням у відпустці, термін якої був узгоджений ним з безпосереднім керівником ОСОБА_2 (а.с.50).

09.01.2023 р. була проведена службова перевірка відносно наявності порушень трудової дисципліни ОСОБА_1 , за результатами якої на підставі доповідних записок та інших документів, було зроблено висновок, що токар ОСОБА_1 здійснив систематичні порушення трудової дисципліни та підлягає дисциплінарному стягненню за рішенням керівництва підприємства згідно КЗпП (а.с.44-47).

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки).

Прогул є дисциплінарним проступком, до звільнення з цієї підстави застосовується положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини першої статті 40, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2019 у справі № 127/6694/17.

Звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України згідно наказу відповідача від 09.01.2023 у зв`язку з прогулом, допущеним без поважних причин, що мав місце з 19 грудня 2022 р. по 06 січня 2023 року, відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства.

Так, факт прогулу позивача підтверджується дослідженими судом справи доказами, зміст яких наведено вище.

Належність і допустимість вказаних доказів позивачем під час розгляду справи не спростовано, поважність причин відсутності на роботі з 19.12.2022 р. по 06.01.2023 р. не доведено, що у вказаній справі було його процесуальним обов`язком.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин його відсутності на роботі у вказаний вище період, тобто останній допустив прогули без поважних причин, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що його було звільнено «заднім числом» не заслуговуючть на увагу, оскільки відповідно п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Як встановлено судом, останнім днем роботи позивача було 16 грудня 2022 р., а звільнений був наказом від 09.01.2023 р., після отримання його пояснень про причини відсутності на робочому місці та перевірки їх поважності.

В даному спорі винесення наказу № 5 від 09.01.2023 р. про оголошення ОСОБА_1 догани у зв`язку з порушенням трудової дисципліни прогулу без поважних причин з грудня 2022 р. по 06 січня 2023 р. не впливає на висновки суду, що наведені вище, оскільки наказ про звільнення позивача за прогул відповідає вимогам КЗпП України, саме цей наказ зазначений в трудовій книжці позивача, як підстава для припинення трудових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем. Враховуючи відсутність підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, судом не перевіряється їх співмірність та інші обставини, визначені ст.137 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Дніпроенергосталь» (м.Запоріжжя, вул.Експресівська, 6, ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 26 квітня 2023 року.

Суддя О.В.Дмитрюк