провадження № 22-ц/824/3871/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, заінтересована особа - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку від 22 вересня 2022 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян»; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, щодо залишення арешту на картковий рахунок ІВАN НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати; зобов`язати головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою на картковому рахунку ІВАN НОМЕР_2 у АТ «Універсал Банк», відкритому фізичній особі ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Скарга обґрунтована тим, що 28 жовтня 2019 року Печерський районний суд міста Києва ухвалив рішення у справі №757/61478/18-ц, яким задовольнив позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. Головний державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко М.Р. 20 жовтня 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №757/61478/18-ц, виданим Печерським районним судом м. Києва 28 лютого 2020 року. 11 січня 2022 року головний державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко М.Р. виніс постанову про накладення арешту на кошти боржника, якою постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. Скаржник зазначає, що цією постановою було заблоковано усі його кошти, що містяться на банківському картковому рахунку у «Монобанк» АТ «Універсал Банк», які він отримує в якості заробітної плати від його роботодавця - Національного банку України. Вказані кошти у нього як у службовця Національного банку України є його єдиним джерелом доходу. 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Біляєва Б.Є., якому було передано ведення вказаного виконавчого провадження, із заявою про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку, однак, він відповіді на заяву не надав.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про те, що 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Біляєва Б.Є., якому було передано ведення вказаного виконавчого провадження, із заявою про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку. Закон України «Про виконавче провадження» не встановлює строки розгляду заяв боржників, тому у цьому випадку повинен застосовуватися загальний порядок розгляду заяв відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян». У Законі України «Про звернення громадян» не встановлено обмеження щодо його застосування, зокрема для органів Державної виконавчої служби. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Відтак, ОСОБА_1 вказує про те, що у відповідності до зазначених вимог закону, він повинен був отримати відповідь державного виконавця у місячний термін, до 22 жовтня 2022 року включно. Скаржник посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20, де вказано, що не може бути накладений арешт на кошти, що становлять зарплату боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти зарплати боржника поза межами дозволених Законом України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань із такої зарплати. Якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. ОСОБА_1 вказує про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки наявні інші фактичні обставини. Також, згідно виписки по картці від 21 вересня 2022 року виданій в АТ «Універсал Банк», картковий рахунок № ІВАN НОМЕР_1 відкритий фізичній особі ОСОБА_1 в гривні, і на цей рахунок надходить виключно заробітна плата від Національного банку України, де скаржник працює на посаді старшого фахівця. Скаржник вказує, що інших доходів він отримувати не має права як службовець Національного банку України відповідно до вимог Закону України «Про Національний банк України» та антикорупційного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує про те, що ОСОБА_1 вважає, що арешт його рахунку, на який надходять кошти по заробітній платі, є незаконним та таким, що порушує його право на своєчасне отримання винагороди та порушенням конституційного права на оплату праці. В той же час, саме діями ОСОБА_1 заподіяно матеріальної шкоди ОСОБА_2 у вигляді неповернення суми позики, що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року. При цьому, ОСОБА_1 намагається ухилитися від виконання судового рішення. ОСОБА_2 вказує, що накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 , який не виконав судове рішення, виконавець у постанові від 20 жовтня 2021 року зазначив: накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. Отже, державним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2022 року у справі №331/6440/21. Крім того, ОСОБА_1 не надано доказів, що він у встановлені законом строки подавав державному виконавцю декларацію про своє майно, доходи та місце роботи. Також, боржником не надано доказів того, що на рахунок, про який вказує останній, нараховується лише заробітна плата.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 757/61478/18-ц, виданий 28 лютого 2020 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 326 043,67 грн.

20 жовтня 2021 року головний державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко М.Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

20 жовтня 2021 року головний державний виконавець Шевченко М.Р. виніс постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою головний державний виконавець постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

22 вересня 2022 року заявник звернувся до головного державного виконавця відділу Біляєва Б.Є., якому було передано виконавче провадження НОМЕР_4, про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку, шляхом скасування арешту з коштів заробітної плати на зарплатному картковому рахунку IBAN НОМЕР_2 у Монобанк АТ «Універсал Банк», відкритого ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав належних та допустимих доказів того, що його рахунок для отримання заробітної плати заблоковано повністю та він не має можливості користуватись вказаними коштами. Наявна в матеріалах справи виписка про рух коштів з банку про те, що зазначений рахунок використовується для зарахування заробітної плати, не свідчить, що цей рахунок заблоковано повністю. Крім того, в постанові від 20 жовтня 2021 року не вказано номер конкретного рахунку, зокрема, і рахунку боржника, який використовується виключно для отримання заробітної плати, арешт накладено на кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, або в подальшому будуть відкриті у банках, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту на які заборонено законом.

Апеляційний суд частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Звертаючись до суду з скаргою про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, ОСОБА_1 зокрема вказував про те, що 11 січня 2022 року головний державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко М.Р. виніс постанову про накладення арешту на кошти боржника, якою постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

ОСОБА_1 вказує про те, що цією постановою було заблоковано усі його кошти, що містяться на банківському картковому рахунку у «Монобанк» АТ «Універсал Банк», які він отримує у якості заробітної плати від його роботодавця - Національного банку України. Вказані кошти у нього як у службовця Національного банку України є його єдиним джерелом доходу. Відтак, такими діями йому незаконно, всупереч вимогам законодавства заблоковано весь розмір отримуваної заробітної плати, яка є його єдиним джерелом доходу.

Однак, такі доводи скаржника є необґрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 757/61478/18-ц, виданий 28 лютого 2020 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 326 043,67 грн.

20 жовтня 2021 року головний державний виконавець Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шевченко М.Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому, до основних принципів виконавчого провадження відносяться принципи обов`язковості виконання рішень та справедливості (ст.2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини (ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналіз даних норм законодавства свідчить про те, що під час виконавчого провадження не повинні дотримуватися в односторонньому порядку тільки права боржника, але повинно бути дотримано баланс інтересів учасників виконавчого провадження, спрямований на виконання судового рішення на користь стягувача.

Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).

Разом з тим, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.?

Частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності у боржника кошів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Розмір відрахувань із заробітної плати визначено статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір відрахувань із заробітної плати встановлюється у постанові виконавця про звернення стягнення на заробітну плату (пункт 1 розділу X Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5).

Звернення стягнення на заробітну плату має здійснюватися виконавцем у відповідності до положень статей 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, не повинно унеможливлювати своєчасну виплату боржнику заробітної плати.

При цьому, як вбачається зі змісту постанови від 11 січня 2022 року про арешт коштів боржника, державним виконавцем постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

Отже, державним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2022 року у справі №331/6440/21.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, щодо залишення арешту на картковий рахунок ІВАN НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати та зобов`язання головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича скасувати арешт грошових коштів, які є заробітною платою на картковому рахунку ІВАN НОМЕР_2 у АТ «Універсал Банк», відкритому фізичній особі ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні скарги в повному обсязі, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

22 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця Біляєва Б.Є., якому було передано ведення вказаного виконавчого провадження, із заявою про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку. У зазначений день заяву отримано Печерським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що свідчить відповідна відмітка на заяві (а.с. 9).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» не встановлює строки розгляду заяв боржників, тому, у даному випадку повинен застосовуватися загальний порядок розгляду заяв відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Враховуючи зазначені вимоги закону, державний виконавець повинен був надати відповідь за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 22 вересня 2022 року, у строк не пізніше ніж 22 жовтня 2022 року включно.

Натомість, зазначеної відповіді матеріали справи не містять, а, відтак, вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку від 22 вересня 2022 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд дійшов помилкового висновку, відмовляючи у задоволенні скарги в цій частині, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення та ухвалення нового судового рішення по суті вимог скаржника.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 496 грн. 20 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 165 грн. 40 коп. (496,2/3).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року скасувати та прийняти постанову.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Біляєва Бориса Євгеновича, щодо ненадання відповіді на заяву ОСОБА_1 про скасування арешту на кошти заробітної плати на картковому рахунку від 22 вересня 2022 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Стягнути із Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місце знаходження: вул. Різницька, 11-Б, м. Київ, ідентифікаційний код - 34979022, на користь ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 165 (сто шістдесят п`ять гривень) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.