Справа №522/2192/23
Провадження №2/522/2889/23
УХВАЛА

19 вересня 2023 рік м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, пені, 3 % штрафних санкцій та інфляційних втрат та звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення боргу, пені, 3 % штрафних санкцій та інфляційних втрат та звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У судовому засіданні, яке відбулося 14 серпня 2023 року за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Калмикова С.В., суд поставив на обговорення питання щодо витребування у Державної прикордонної служби України відомостей про перетин відповідачем Конук Кадір Кюршат державного кордону України після 18 травня 2023 року та з Посольства Республіки Туреччина в Україні відомості про зареєстроване місце проживання/перебування відповідача. Представник позивача не заперечував з приводу витребування вказаних доказів.

В ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2023 року суд постановив витребувати з Посольства Республіки Туреччина в Україні відомості про те, чи дійсно станом на сьогодні громадянин Турецької Республіки Конук ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки - типу Р, номер S НОМЕР_1 , виданий 15 серпня 2019 року, дійсний до 15 жовтня 2023 року перебуває на момент направлення вказаної ухвали на території Турецької Республіки та надати суду відомості щодо зареєстрованого місця проживання/перебування Громадянина Турецької Республіки Конук ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), та зобов`язав Посольство Республіки Туреччина в Україні надіслати зазначені документи невідкладно після отримання ухвали, але не пізніше 18 вересня 2023 року.

Проте, Посольство Республіки Туреччини у вказаний в ухвалі строк відомості не надало.

У судовому засіданні, яке відбулося 19 вересня 2023 року в режимі відеоконференції за участі представника позивача ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що існує необхідність у встановленні актуального місця проживання/перебування ОСОБА_2 , суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку представника позивача, дійшов до висновку про необхідність повторного витребування доказів з власної ініціативи з наступних підстав та відкладення підготовчого розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій (п. 3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4); запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (п. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 ст. 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. Активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. Можливість збирання доказів судом за власною ініціативою за чинним ЦПК мають обґрунтовуватися не виключно через призму змагальності, однак і з урахуванням принципу пропорційності в контексті завдань та мети цивільного судочинства. Положення процесуального законодавства щодо можливості витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК).

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип покликаний надати можливість учасникам правовідносин передбачити результати своїх дій, набуття відповідних прав та обов`язків. Це передбачає і прогнозованість судових рішень за результатами розгляду спорів.

Суд також роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 84, 223, 260-261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Повторно витребувати з Посольства Республіки Туреччина в Україні відомості про те, чи дійсно станом на сьогодні громадянин Турецької Республіки Конук ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Турецької Республіки - типу Р, номер S НОМЕР_1 , виданий 15 серпня 2019 року, дійсний до 15 жовтня 2023 року перебуває на момент направлення вказаної ухвали на території Турецької Республіки та надати суду відомості щодо зареєстрованого місця проживання/перебування Громадянина Турецької Республіки Конук ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ).

Копію вказаної ухвали до виконання направити на адресу Посольства Республіки Туреччина в Україні (01011, Україна, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 22).

Вищезазначені документи та інформацію необхідно надіслати до суду невідкладно після отримання ухвали задля недопущення порушення строків розгляду справи, але не пізніше 13 жовтня 2023 року.

Роз`яснити, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Відкласти розгляд справи, наступне підготовче засідання призначити на 16 жовтня 2023 року на 14 годину 00 хвилин у залі судових засідань № 224 у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси (вул. Балківська, 33, м. Одеса, 65029).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя