справа № 755/2584/19 головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
провадження № 22-ц/824/4583/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новохатня Наталія Сергіївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Каращук Катерина Леонідівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просив визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С., який зареєстрований в реєстрі за №3441 від 27 листопада 2018 року, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новохатньою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 3441 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 суму несплаченої позики у розмірі 2 578 845 грн. 44 коп. за договором позики. Разом з тим, виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом із порушенням вимог законодавства, нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не переконався у безспірності заборгованості, оскільки частину боргу у розмірі 258 084 грн. ним було сплачено. Крім того, позивач не отримував жодного листа з вимогою про повернення усієї суми боргу.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В трьох апеляційних скаргах, які подані на електронну адресу апеляційного суду та які є ідентичними за змістом, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що твердження позивача, що він не отримував листів з вимогою повернення боргу не відповідають фактичним обставинами справи, оскільки приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С., складено свідоцтво від 27 листопада 2018 року за № 3239 відповідно до якого, остання на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» посвідчила, що нею 01 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 передано ОСОБА_3 . Вказана заява містила відомості щодо повернення протягом одного календарного місяця ОСОБА_3 несплаченої позики згідно з договором позики, у разі несплати цієї суми позики ОСОБА_1 звертатиметься до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Вказана заява була передана 03 жовтня 2018 року через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» цінним, рекомендованим листом, який було повернуто за закінченням строку зберігання, та який міститься у справі нотаріуса. Розрахунок боргу відповідачем був здійснений з урахуванням умов договору позики, з урахуванням повернутих позивачем грошових коштів. При цьому, відповідно до наданих позивачем доказів оплати, розмір повернутої позики становить 234 179 грн., а не 258 084 грн., як зазначає позивач. Разом з тим, позивач не надає розрахунку, не вказує в чому наявні помилки у визначеній у виконавчому написі сумі боргу, відтак, твердження позивача залишаються необґрунтованими. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 766/13967/17 та не врахував, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання; позивач не вчинив жодних дій для надання розрахунків та доказів існування заборгованості у іншому розмірі ані стягувачу, ані нотаріусу; разом з тим, відповідачем для вчинення виконавчого напису були подані приватному нотаріусу КМНО всі документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що за весь час існування договірних правовідносин між апелянтом та позивачем, останній неодноразово здійснював грошові перерахування коштів на користь апелянта в рахунок погашення заборгованості, на підтвердження чого є квитанції, копії яких додані до позовної заяви. Взявши до уваги вищевказані квитанції, вбачається, що в загальному позивачем на користь відповідача перераховано 258 084 грн. Натомість, у поданій апеляційній скарзі відповідачем наведено розмір повернутої позики в сумі 234 179 грн., що не відповідає дійсності. Відтак, розрахунок боргу, здійснений апелянтом, щодо наявності грошового зобов`язання позивача є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків та не може відображати беззаперечні правові підстави для стягнення із позивача коштів у розмірі 2 578 845, 44 грн. і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до нього. Крім того, позивач вказує про те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року у справі №755/4511/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , стягнуто солідарно заборгованість за договором позики в розмірі 2 410 789,14 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року вказане рішення залишено без змін. Позивач зазначає, що зазначене рішення знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Артемчука Т.В., виконавче провадження № НОМЕР_1. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до виконавчого напису стягненню підлягає сума в розмірі 2 578 845,44 грн., в той же час, відповідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2021 року у справі №755/4511/19 стягненню підлягає заборгованість позивача перед апелянтом за договором позики станом на 31 жовтня 2018 року у розмірі 2 410 789,14 грн., що підтверджено висновком експерта судово-економічної експертизи № 9603 від 23 листопада 2020 року. Таким чином, сума заборгованості в розмірі 2 410 789, 14 грн., встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, є преюдиційним фактом, що виключає безспірність заборгованості, визначеної виконавчим написом.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 874 374 , 88 грн., що еквівалентно 109 433, 65 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладання договору (1 долар США = 7,99 гривень). Даний договір позики посвідчений приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 2715 (а.с. 8-9, т.1).

Умовами договору визначено, що суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві на банківський рахунок, реквізити якого зазначені в договорі або готівкою у порядку визначеному графіком щомісячних виплат починаючи з вересня 2013 року і по лютий 2018 року.

27 листопада 2018 року приватним нотаріусом КМНО Новохатньою Н.С. було вчинено виконавчий напис № 3441 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 2715 від 03 вересня 2013 року, у розмірі 2 578 845 грн. 44 коп. (а.с. 7, т.1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 , безспірності характеру правовідносин між сторонами, відповідачем суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, у редакції, діючій на час вчинення виконавчого напису - 27.11.2018 року, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, заборгованість не є безспірною, оскільки сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом розрахована без урахування погашеної заборгованості у розмірі 258 084 грн. При цьому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 вказував про те, що сума погашеної заборгованості складає 234 179 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 в позику грошові кошти у розмірі 874 374, 88 грн.

За виконавчим написом розмір несплаченої позики склав 2 578 845, 44 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 , безспірності характеру правовідносин між сторонами, відповідачем суду не надано. При цьому, розрахунок заборгованості, здійснений відповідачем, не є належним та допустимим доказом безспірності заборгованості.

У відповідності до п. 3.4. ч. 3 глави 16 Порядку строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до п. 2.7. договору позики вбачається, у випадку порушення позичальником строків виплати платежів, що зазначені у графіку щомісячних виплат більш ніж на 60 календарних днів позикодавець вправі стягнути з позичальника заборгованість та відповідну пеню в примусовому порядку шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості по цьому договору або звернення до відповідних судових установ або іншим дозволеним законодавством України шляхом.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 починаючи з вересня 2013 року (з моменту укладення договору позики) порушував умови та строки виплати щомісячних платежів за графіком, тобто, виконував умови договору неналежним чином та не в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позики з вересня 2013 року по лютий 2018 року (дата закінчення строку виконання зобов`язань) у ОСОБА_3 виникла заборгованість, яку просить стягнути ОСОБА_1 за виконавчим написом.

Разом з тим, виконавчий напис щодо стягнення боргу за простроченими щомісячними платежами, за період з вересня 2013 року по вересень 2015 року було вчинено поза межами трирічного строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а відтак підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до задоволення позову, висновки суду не спростовуються доводами апеляційної скарги, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.