Справа №150/245/23
Провадження №2/150/106/23
РІШЕННЯ

І МЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Франюк Т.Л., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Чернівецького районного суду перебуває вищезазначена цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ним особисто було передано в борг відповідачу грошові кошти на суму 1000 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 29 березня 2023 року складає суму в розмірі 36568, 60 гривень. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 02 серпня 2022 року із зазначенням, що до 02.02.2023 року відповідач має вказані кошти повернути. Станом на 29.03.2023 року відповідач отриманих у позику коштів не повернув. Позивач зазначає, що відповідач незважаючи на встановлений порядок та умови повернення грошових коштів уникає від виконань зобов`язань. Відтак, на підставі вказаних обставин, позивач вимушений звернутись із вказаною позовною заявою до суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями справа передана для розгляду судді Кушнір Б.Б.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду із викликом сторін.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року розгляд даної цивільної справи відкладено. Також вирішено здійснювати виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

27.06.2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву (1503/23-Вх.) про надання копії позовної заяви з додатками по даній цивільній справі. Відповідно до розписки, яка міститься в матеріалах справи від 27.06.2023 року, копія позовної заяви з додатками, ухвала суду та судова повістка вручена відповідачу.

05.07.2023 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (1574/23-Вх.), яким відповідач заперечує факт передачі йому коштів від ОСОБА_1 . Зазначає, що договір позики між сторонами не укладався, тому у відповідача відсутні боргові зобов`язання перед позивачем. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову про стягнення боргу за розпискою повністю у зв`язку із його безпідставністю.

Позивач у судовому засіданні 11.07.2023 позов підтримав зазначивши, що насправді коштів у розмірі 1000 доларів США відповідачу не передавав. Розписка була надана відповідачем з приводу солідарного відшкодування шкоди, спричиненої ОСОБА_2 та його сином - ОСОБА_3 , які потрапили в дорожньо-транспортну пригоду на автомобілі, який належав третій особі. Власник автомобіля встановив суму відновлювального ремонту автомобіля в розмірі двох тисяч доларів. Між сторона була домовленість, що шкоду, завдану автомобілю третьої особи відшкодовуватимуть порівну, син позивача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 , по тисячі доларів з кожного. Позивач відшкодував власнику автомобіля при ОСОБА_2 дві тисячі доларів, а відповідач надав позивачу розписку.

Відповідач у судовому засіданні 11.07.2023 заперечив щодо задоволення позову, зазначивши, що позивач не позичав йому жодних коштів. Надав пояснення, що він разом із сином позивача ОСОБА_3 їхали в автомобілі третьої особи, відповідач передав керування автомобілем сину позивача ОСОБА_3 . Під час керування вказаним автомобілем ОСОБА_3 вчинив ДТП (в`їхав в паркан). Поліція склала протокол на ОСОБА_3 за ст. 130 КУпАП. Власник автомобіля прибувши на місце дорожньо-транспортної пригоди озвучив суму вартості пошкодження автомобіля в дві тисячі доларів США. 02.02.2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ще невідомі йому дві особи, під погрозами змусили написати вказану розписку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.02.2022 року відповідачем ОСОБА_2 складено розписку про те, що він повинен віддати одну тисячу доларів США в строк до 02.02.2023 року ОСОБА_1 . Також в даній розписці зазначені свідки складання такого договору: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які своїми підписами підтвердили факт складання вказаної розписки.

Матеріали справи містять незавірену у встановленому порядку копію такої розписки, однак, позивач в судовому засіданні підтвердив справжність існування такої розписки та зазначив про наявність у нього оригіналу такої розписки.

Відповідач в судовому засіданні також підтвердив факт написання ним вказаної розписки та наявність в матеріалах справи копії саме такої розписки, написаної ним власноручно.

Відтак, суд з врахуванням вимог ст.ст.77, 83, ч.1 ст.82 ЦПК України, визнає факт написання такої розписки ОСОБА_2 про обов`язок повернути кошти в розмірі 1000 доларів США ОСОБА_1 у строк до 02.02.2023 року, як обставину, що визнана учасниками справи, відтак, не потребує доказуванню.

Факт неповернення відповідачем коштів позивачу до 02.02.2023 року став причиною для звернення позивача з позовом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 1000доларів США за розпискою. Підставою позову визначено факт неповернення переданих в борг відповідачу грошових коштів на суму 1000 доларів США та норми ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України.

Доказів повернення коштів за вказаною розпискою матеріали справи не містять та дана обставина також визнана сторонами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі №367/7135/16-ц, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц, від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц, від 04.03.2020 у справі №632/2209/16, від 23 грудня 2021 у справі №501/1243/20, від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20.

Зміст розписки від 02.02.2022 року не підтверджується факт укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт передачі ОСОБА_1 та отримання ОСОБА_2 коштів у борг і виникнення у нього обов`язку з їх повернення, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики.

Вказана обставина також визнана сторонами в судовому засіданні. Зокрема, позивач визнав ту обставину, що ним не відбулось реальної передачі коштів саме ОСОБА_2 , а відбулась передача коштів третій особі в рахунок відшкодування коштів за відновлювальний ремонт автомобіля, який потрапив в ДТП під керуванням його сина. Оскільки вказаний автомобіль перебував в користуванні ОСОБА_2 , шкоду було домовлено розділити порівну, що стало підставою для написання відповідачем такої розписки.

Відповідач також в судовому засіданні заперечив факт отримання коштів від позивача, зазначивши, що розписка була написана ним з приводу відшкодування шкоди за автомобіль, який потрапив в ДТП під керуванням сина позивача - ОСОБА_3 .

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами не пов`язані з договором позики, тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 247, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 275, 278-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.07.2023 року.

Суддя Б.Б.Кушнір