Справа № 346/1059/23
Провадження № 2/346/758/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Романчук Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Коршівської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

У С Т А Н О В И В:

03 березня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина. До складу спадкової маси ввійшло право на земельну частку (пай) площею 37,8 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) в землі, яка знаходиться на території Жукотинської сільської ради Коршівської ТГ, Коломийського району, Івано-Франківської області. Вказане право належало спадкодавиці на підставі сертифіката ІФ №037563 виданого 20.12.1999р., оригінал якого був втрачений. ОСОБА_4 було складено заповіт за яким, остання все своє майно заповіла ОСОБА_5 . Позивач спадщину, яка залишилася після баби прийняла, оскільки постійно проживала разом з нею на момент смерті, хоча зареєстрованою була за іншою адресою. Однак, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, ОСОБА_2 оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі не змогла, підтвердженням чого є постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.02.2023р. За даних обставин, позивач просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавицею на момент відкриття спадщини та в порядку спадкування за заповітом визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 37,8 умовних кадастрових гектар, право на яку за життя належало її покійній бабі ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 06.03.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено в ній підготовче засідання з викликом учасників справи. За клопотанням позивача витребувано від приватного нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. копію спадкової справи, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 23.03.2023р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала на підставах, викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Зазначила, що в позасудовий спосіб ОСОБА_2 позбавлена можливості отримати право підтверджуючі документи на спадкове майно, а тому її права потребують судового захисту. Також вказала, що окрім позивача інші спадкоємці, які б претендували на майно померлої ОСОБА_4 відсутні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. 22.03.2023р. до суду надійшло клопотання сільського голови Коршівської сільської ради Савчука Я., в якому вказано, що позовні вимоги вони визнають в повному обсязі та просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом були встановлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №16.

Згідно довідки, виданої Жукотинським старостинським округом Коршівської сільської ради від 06.02.2023 № 39 вбачається, що згідно книги реєстрації сертифікатів ОСОБА_3 20.12.1999 року отримала сертифікат №ІФ 037563 на право на земельну частку (пай) розміром 37,8 умовних кадастрових гектарів. Вказані відомості також підтверджується записом №248 в Книзі реєстрації сертифікатів, завірені копії якої долучені до справи.

Про належність земельної частки (паю) згідно сертифіката ІФ 037563 виданого 20.12.1999р. наряду з іншим нерухомим майном ОСОБА_3 також зазначено в довідці Жукотинського старостинського округу від 06.02.2023 р. №16.

Згідно дублікату заповіту, посвідченого Жукотинською сільською радою Коломийського району, Івано-Франківської області 17.01.1989р. ОСОБА_3 все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . ЇЇ батьками являються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В свою чергу батьками ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 були ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 підтверджується, що дошлюбним прізвищем ОСОБА_10 було « ОСОБА_11 », яке вона змінила на « ОСОБА_12 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_9 , а після його розірвання відновила своє дошлюбне « ОСОБА_11 ».

Таким чином, аналіз вищевказаних документів свідчить про наявність родинних відносин між спадкодавицею ОСОБА_3 та обраною нею спадкоємицею ОСОБА_6 , як бабою та онукою по батьківській лінії споріднення.

У зв`язку з реєстрацією шлюбу 16.03.2007р. з ОСОБА_13 , ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_14 », підтвердженням чого є свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 .

На виконання ухвали суду, 20.03.2023р. від приватного нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. надійшла копія спадкової справи, заведена після смерті ОСОБА_3 . З її матеріалів слідує, що 24.12.2022р. ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї баби ОСОБА_3 . Того ж дня було зареєстровано спадкову справу №152/2022, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відомостей про інших спадкоємців не встановлено.

Матеріалами справи також підтверджується, що з метою отримання архівної копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ІФ №037563, призваним нотаріусом було здійснено звернення до ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Однак, листом від 11.01.2023р. ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомило, що відповідно до п.5 Указу Президента України від 08.08.1995р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводилась відповідною районною державною адміністрацією. Сертифікати на право на земельну частку (пай) заповнювалось в одному примірнику, який видавався власнику земельної частки (паю), а тому надання дублікату даного документу не є можливим.

Судом також встановлено, що у зв`язку з втратою документа, позивачем в засобах масової інформації газеті «ЗР Інформ» випуск №5 (1408) від 10.02.2023р. було розміщено оголошення в якому зазначено, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) в с. Жукотин, Коломийського району серії ІФ № 037563, виданий 20.12.1999р. на прізвище ОСОБА_3 , вважати недійсним.

Постановою приватного нотаріуса Галайчук О.Л. від 16.02.2023р. ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснено її право звернутися до суду. Рішення нотаріуса мотивоване тим, що спадкоємицею не було надано оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай).

Такі дії нотаріуса відповідають підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що позивач, будучи єдиною спадкоємицею майна померлої ОСОБА_3 , намагалася у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, що мало наслідком її подальше звернення до суду задля встановлення факту її постійного проживання з спадкодавицею на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття нею спадщини, а також визнання за собою права на спадкове нерухоме майно.

Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин.

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, а також повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За складеним та належно посвідченим заповітом від 17.01.1989 року, ОСОБА_3 все своє майно заповіла своїй онуці позивачу по справі, що було встановлено судом на підставі описаних вище фактів. В довідці Жукотинського старостинського округу №16 від 06.02.2023р. вказано, що посвідчений заповіт ОСОБА_3 не скасовувався та не змінювався.

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Як вбачається з паспорту громадянина України, ОСОБА_2 на дату відкриття спадщини була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

При цьому, згідно довідки Жукотинського старостинського округу №16 від 06.02.2023р. на момент смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована одна в будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В довідці, виданій Жукотинським старостинським округом від 22.11.2022р. №442 зазначено, що ОСОБА_3 дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 10.10.1988р. по день своєї смерті.

Також, з довідки Жукотинського старостинського округу від 21.12.2022р. №473 слідує, що ОСОБА_2 проживала без реєстрації в АДРЕСА_2 , з 16.03.2000р. по 08.08.2007р.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що проживає в АДРЕСА_3 . По сусідству з нею за адресою АДРЕСА_2 , з дитинства проживала позивач разом зі своєю бабою ОСОБА_3 . Батьки ОСОБА_2 проживали окремо за іншою адресою. Свідку також відомо, що після смерті баби ОСОБА_2 займалася її похованням.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні зазначив, що також являється жителем с. Жукотин. Позивач по справі є йому знайомою, оскільки він проживав по сусідству від неї через дорогу. В 2006 році померла ОСОБА_3 , яка на момент смерті проживала зі своєю онукою ОСОБА_2 , онука проживала з бабою з дитинства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавицею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а тому, згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки підтверджень про відмову від неї матеріали справи не містять.

Відтак, встановивши дані обставини, а також врахувавши, що позивач зверталася до нотаріуса для оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва, однак отримала відмову нотаріуса через відсутність правовстановлюючого документа, суд погоджується з доводами представника позивача щодо необхідності судового захисту майнових прав ОСОБА_17 на спадкове майно.

До такого висновку суд прийшов взявши до уваги наступне.

Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За статтею 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права.

Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач зазначає, що записом в Книзі реєстрації сертифікатів та довідкою Жукотинського старостинського округу підтверджується отримання її бабою сертифікату ІФ № 037563 на право на земельну частку (пай) розміром 37,8 умовних кадастрових гектарів, однак оригінал даного документу не збережено.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пункт 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначає, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на законних підставах набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілці селян «І.Франка» с.Жукотин, розміром 37,8 умовних кадастрових гектарів та за життя отримала правовстановлюючий документ на дане майно сертифікат на земельну частку (пай) серії ІФ №037563. Після відкриття спадщини право на земельну частку (пай) ввійшло до спадкової маси та було успадковано позивачем, як єдиною спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину. Відтак, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи вимоги ОСОБА_2 знайшли своє правове обґрунтування та доказове підтвердження, а тому можуть бути задоволені в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у спілці селян «І.Франка» с. Жукотин, розміром 37,8 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ІФ №037563.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Третьякова І. В.