Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 752/1054/21
Номер провадження: 22-ц/824/9131/2023
Головуючий у суді першої інстанції О.М. Панченко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
20 липня 2023 року місто Київ

Номер справи 752/1054/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Пасічник К.В.

учасники справи

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

заінтересована особа Старший державний виконавець Деснянського

відділу державної виконавчої служби у місті

Києві Центрального міжрегіонального

управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Дяченко Алла Олегівна

розглянув у приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Панченко О.М., в приміщенні Деснянського районного суду міста Києва, повна ухвала складена 03.04.2023

у с т а н о в и в :

В лютому 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з відповідною скаргою та просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо зволікання з прийняттям повідомлення від 24.01.2023 №70792758/3 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, просив суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо порушення строків надіслання повідомлення від 24.01.23 №70792758/3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо надіслання повідомлення від 24.01.23 №70792758 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання не за вказаною в його заяві адресою для листування ( АДРЕСА_1 ), визнати неправомірним повідомлення від 24.01.23 №70792758/3 державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання і зобов`язати заінтересовану особу повторно розглянути його заяву від 06.01.2023 про примусове виконання рішення з врахуванням правової оцінки, наданої судом.

В обґрунтування скарги зазначив, що 23.11.2021 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі №752/1054/21 за його позовом скаржника до ОСОБА_2 , яким стягнуто з останнього на користь скаржника 2 800,00 доларів США боргу та судовий збір у розмірі 840,80 грн. На виконання даного рішення Деснянським районним судом м. Києва видано два виконавчих листа. 06.01.2023 скаржник поштою, реєстрованим поштовим відправленням №028 надіслав на адресу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву від 06.01.2023 про примусове виконання рішення до якої додав два виконавчих документи. Згідно відомостей, які містяться на сайті "Укрпошти" про вручення поштового відправлення за № 0298 Деснянським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) документи отримано 12.01.2023. Державним виконавцем було прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання 24.01.2023. Отже, з урахуванням дати отримання 12.01.2023 поданих ним документів, дане повідомлення державним виконавцем було прийнято з грубим порушенням строків передбачених ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Крім того, державний виконавець протиправно не надіслав документи виконавчого провадження на вказану в його заяві від 06.01.2023 адресу, що підтверджується поштовим конвертом зі штрих кодовим ідентифікатором 37.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О., заінтересована особа ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги на рішення державного виконавця.

В обґрунтування зазначив, що з врахуванням дати отримання поданих ним документів, повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання державним виконавцем було прийнято із затримкою в сім робочих днів, тобто з грубим порушенням строків, передбачених ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, повідомлення від 24.01.2023 № 70792758/3 було надіслано йому реєстровим поштовим відправленням № 837 лише 06.02.2023, тобто через 13 днів з дати винесення, що є порушенням правил абзацу 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», де передбачено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Апелянт вказує, що всупереч вищезазначеним нормам закону державний виконавець не надіслав документи виконавчого провадження на вказану в його заяві від 06.01.2023 адресу, що підтверджується поштовим конвертом зі штрих кодовим ідентифікатором № 837. Вважає, що повернення виконавчих документів згідно п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», з підстав не подання стягувачем заяви про примусове виконання рішення, здійснено державним виконавцем незаконно, оскільки відповідна заява ним була подана.

У судове засідання суду апеляційної інстанції апелянт не з`явився, подав суду заяву, просить розглянути справу за його відсутності та відсутності його представника, апеляційну скаргу підтримує, просить задовольнити.

Заінтересовані особи, старший державний виконавець Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О., та Кульбаєв В.Т. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи, повідомлялися належним чином, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції не подавали.

Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованих осіб.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши зібрані у справі докази, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення повністю відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм і вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, зважаючи на обставини конкретної справи, і необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів у цивільному судочинстві призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дяченко А.О. скаржник вказував, що він вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо зволікання з прийняттям повідомлення від 24.01.2023 №70792758/3 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Окрім того, державним виконавцем при надсиланні повідомлення від 24.01.23 №70792758/3 про повернення виконавчого документу стягувачу було допущено порушення строків, передбачених нормами закону та таке повідомлення було надіслано не за вказаною в заяві адресою для листування.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні. Державний виконавець діяв відповідно до вимог закону.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погоджується, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 23.11.2021 Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі №752/1054/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 яким стягнуто з останнього на користь ОСОБА_1 2 800,00 доларів США боргу та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На виконання даного рішення Деснянським районним судом м. Києва видано два виконавчих листа.

06.01.2023 ОСОБА_1 поштою, реєстрованим поштовим відправленням №028 надіслав на адресу Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву від 06.01.2023 про примусове виконання рішення до якої додав два виконавчих листи.

Відповідно до пункту 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

- назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта.

- номер телефону стягувача;

- унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи (за наявності);

- спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

- реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності), відомості про часткове виконання рішення боржником;

- відомості про повторне пред`явлення виконавчого документа (дата винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання або постанови про повернення виконавчого документа стягувану, винесених під час попереднього пред`явлення); інші відомості.

- У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (УНЗР, рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

- У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

- У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться (яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

- До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

- На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Згідно п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи пункт З розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень державним виконавцем встановлено, що подана одна заява на два виконавчих листа тобто один виконавчий документ подано без заяви, також заява не відповідає яка не відповідає вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що заява про примусове виконання рішення, що подається до органу державної виконавчої служби, має бути оформлена належним чином та на кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву.

Отже, державний виконавець приймаючи повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання діяв в межах закону, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи, та про це зазначає в апеляційній скарзі апелянт, ним була подана одна заява від 06.01.2023 про примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, та судового збору до якої додано два виконавчих листи. (а.с. 3). Вказана заява не відповідає вимогам вказаної вище Інструкції.

Апеляційний суд бере також до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 раніше звертався до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця з приводу подачі ним заяви від 06.01.2023 про примусове виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2021 і ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2023 року яка набрала законної сили йому було відмовлено у задоволенні скарги. У мотивувальній частині ухвали суд вказав заявнику на необхідність подачі ним, як стягувачем, окремих заяв про прийняття виконавчого документа до примусового виконання, які будуть відповідати вимогам Інструкції по кожному конкретному виконавчому документу.

Що стосується доводів апелянта щодо того, що державним виконавцем прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з порушенням строків, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За наявності підстав, визначених ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Як вбачається з копії виконавчого провадження, яке містяться в матеріалах цивільної справи, надіслані ОСОБА_1 до Деснянського відділу державної виконаної служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) документи, які згідно відомостей, які містяться на сайті "Укрпошти" про вручення поштового відправлення за № 0298 відділом державної виконавчої служби отримано 12.01.2023, передані до виконання старшому державному виконавцю Деснянського відділу державної виконавчої служби Дяченко А.О. 18.01.2023. Враховуючи, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання прийняте державним виконавцем 24.01.2023, отже в межах строків визначених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо недотримання державним виконавцем при прийнятті оскаржуваного рішення строків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», оскільки такі строки ним були дотримані.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Таким чином, під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам скаржника та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати скаржника по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги та витрат на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 20 липня 2023 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна