1Справа № 335/1195/23 2/335/977/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги опалення місць загального користування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги опалення місць загального користування в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01.03.2015 по 08.07.2019 року надав послуги централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач, у свою чергу, належним чином не виконував обов`язок за договором по оплаті отриманих послуг, у зв`язку з чим виника заборгованість і позивач просить суд стягнути з відповідача суму за заборгованості у розмірі 7315,93 гривень та судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.

09.03.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що він проживав за вказаною адресою та користувався будь-якими послугами, що надає позивач. Будь-якого договору між ним та позивачем не укладено і він не є власником квартири. Крім того, з таким позовом до нього позивач вже звертався до суду у 2019 році і суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову позивача (справа № 335/5519/19, 2/335/1862/2019), про що позивач не міг не знати, оскільки має копію такого рішення. З огляду на вказане просив суд в позові відмовити.

27.03.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що ОСОБА_1 до 08.07.2019 року, тобто у спірний період був власником квартири, а отже є належним відповідачем у справі. Також згідно розрахунку суми позову, відповідачем здійснювалися періодичні платежі, що свідчить про те, що відповідач користувався цими послугами. Крім того, вказав, що перебіг позовної давності відповідачем переривався платежами, а тому немає підстав для застосування строків позовної давності.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у позові вказав, що просить розглядати справу у відсутність представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

З огляду на наведені у відзиві доводи відповідача про наявність судового рішення між тими ж сторонами, судом витребувано з канцелярії суду справу № 335/5519/19, 2/335/1862/2019 для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі і матеріали цивільної справи №335/5519/19, 2/335/1862/2019, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ».

Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила).

Відповідно п. 28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно позовної заяви та розрахунку суми боргу наданого позивачем, предметом позову є стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення місць загального користування за період з 01.03.2015 року по 08.07.2019 року в розмірі 7315,93 грн.

Проте, згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25.09.2019 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відмовлено повністю (справа № 335/5549/19).

Як вбачається із матеріалів справи №335/5549/19, зокрема розрахунку суми позову (а.с.7-9) встановлено, що предметом позову було стягнення заборгованості за теплову енергію станом на 01.02.2019 року за період з 01.03.2015 року по 31.01.2019 року у тому числі: опалення -884,19 грн., централ. ГВ-113,53, МЗК(місця загального користування) -6368,08 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом із тим, незважаючи на наявність судового рішення ухваленого між тими ж сторонами, Концерн «МТМ» повторно звернувся до суду із позовом в якому змінив предмет позову, додавши до тих вимог, у задоволенні яких судом вже було відмовлено, ще шість місяців нарахувань, і повторно просить суд також і про стягнення заборгованості, у задоволенні якої вже було відмовлено судом.

З огляду на ті обставини, що існує рішення суду, яке набрало законної сили про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення боргу з відповідача, в тому числі і за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.03.2015 по 31.01.2019 у розмірі 6368,08 грн., проте при зверненні до суду відсутня тотожність предметів позову, що виключає можливість закриття провадження з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, нових доказів в обґрунтування вимог за цей період суду не надано, суд з урахуванням приписів ст. 82 ЦПК України дійшов висновку, що у задоволенні вимог про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування за період з 01.03.2015 по 31.01.2019 у розмірі 6368,08 грн. за наявності судового рішення про відмову в їх задоволенні, слід відмовити.

Щодо вимог Концерну «МТМ» про стягнення іншої частини суми боргу за послуги з централізованого опалення місць загального користування (МЗК) за період з 01.02.2019 року по 08.07.2019 року, згідно розрахунку ціни позову становить 947,85 грн. (нараховано лютий 2019 - 403,31 +нараховано березень 2019- 171,58 грн.+ нараховано квітень 2019 - 372,96 грн., травень, червень, липень 2019 нарахування відсутні), то судом встановлено таке.

Комплексне регулювання питання надання житлово- комунальних послуг, зокрема послуг з постачання теплової енергії у багатоквартирному будинку, станом на час спірних відносин, з 01.02.2019 по 08.07.2019 відносилося до положень ряду Законів України, а саме Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон № 2119), «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, а також підзаконних нормативно-правових актів до них.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У п. 11.12 Правил визначено: «У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону №2119 розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. з 01.02.2019 по 08.07.2019

Відповідно до пункту 1 розділу XII «Перерозподіл обсягів теплової енергії, гарячої, холодної води, спожитої та розподіленої між споживачами у будівлі/будинку» Методики № 315 проведення перерозподілу обсягів наданих комунальних послуг здійснюється:

при уточненні показань вузлів комерційного обліку спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги;

при уточненні показань вузлів розподільного обліку / приладів- розподілювачів теплової енергії на підставі контрольного зняття їх показань або подання споживачем уточненої інформації.

Обсяг перерозподілу може мати як додатне, так і від`ємне значення, що призводить як до збільшення, так і до зменшення розподілених між окремими споживачами обсягів спожитої комунальної послуги у попередні розрахункові періоди.

Перерозподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку комунальної послуги проводиться у тому розрахунковому періоді, у якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягів розподіленої комунальної послуги окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів.

Стаття 10 Закону №2119 визначає розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами, відповідно до якої обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Методикою № 315 надано визначення:

загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення;

місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.

Розділ IV Методики № 315 передбачає «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення» відповідно до проекту на будинок, результатів енергоаудиту, розрахунково або спрощено.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом по справі встановлено, що ОСОБА_1 у спірний період був власником квартири АДРЕСА_2 , в яку послуги з централізованого опалення надає Концерн «МТМ».

Квартира позивача обладнана квартирним засобом обліку теплової енергії.

Також, будинок АДРЕСА_3 обладнано будинковим засобом обліку теплової енергії. Дані обставини сторонами не оспорюються.

Як вбачається із матеріалів позову (розрахунок суми позову) ОСОБА_1 з 01.03.2015 року по 08.07.2019 року жодного разу не оплатив за нарахування за МЗК, при цьому здійснював оплату у деякі місяці за опалення квартири, а тому доводи Концерну «МТМ`у відповіді на відзив, що ОСОБА_1 визнавав факт отримання послуги МЗК та розмір і порядок нарахування за цю послугу, є безпідставними.

З матеріалів справи № 335/5549/19 встановлено, що починаючи з березня 2015 року на зборах ОСББ «Наш дім№ 3», членом якого є і відповідач, неодноразово стало підніматися питання про неправомірне нарахування Концерном «Міські теплові мережі» плати за спожите тепло за місця загального користування.

Неодноразові звернення до Концерну «Міські теплові мережі» щодо надання методики та правильності нарахування за місця загального користування з цього питання, позитивного результату не надало, що підтверджується копією звернень N2 06 від 19.01.2017р., N926 від 23.02.2017р., № 37 від 31.01.2017 р., № 104 від 09.10.2017р., № 148 від 22.02.2018р., № 158, від 25.04.2018р., № 189 від 10.01.2019р.

Із вказаних звернень встановлено, що з травня 2013 року мешканцями ОСББ «Наш дім№3» укладалися типові договори про надання послуг з централізованого опалення та підігріви питної води, разом із тим, умовами типового договору не передбачено послуги «МЗК», а Концерном «МТМ» не надано на адресу Споживачів (за винятком декількох квартир) проекту додаткової угоди щодо відображення розрахунків за МЗК.

У подальшому згідно листування 04.02.2019 № Б-120/п (справа № 335/5549/19 а.с. 49-50) 20.03.2015 року усім мешканцям будинку АДРЕСА_3 направлено замовленими листами додаткову угоду до договору про надання централізованого опалення та підігріву води, а саме доповнення про орієнтовний розмір плати в місяць за теплову енергію (МЗК) згідно з наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального-господарства України № 359 від 31.10.2006 р.

Матеріали позову не містять ані тексту договору, ані тексту додаткової угоди до договору про надання централізованого опалення та підігріву води, а саме доповнення про орієнтовний розмір плати в місяць за теплову енергію (МЗК) згідно з наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального-господарства України № 359 від 31.10.2006 р., що позбавляє суд можливості встановити зміст цього договору, додаткової угоди та узгоджений сторонами угоди розмір оплати за МЗК.

Дослідивши надані позивачем докази, суд також враховує, що з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 року (справа № 335/4356/21) позов Особа-1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання неправомірними дій було задоволено частково; зобов`язано Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок витрат теплової енергії на опалення місць загального користування за адресою: АДРЕСА_3 , за період з січня 2015 року по березень 2021 року відповідно до п. 2.1.4 Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої за опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 31.10.2006 року № 359. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою від 05 жовтня 2021 року у справі № 335/4356/21 Запорізьким апеляційним судом апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2021 року у цій справі залишено без змін.

Апеляційним судом зазначено, що «При цьому, у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 751/3545/17, провадження № 61-34290св18, колегія дійшла висновку, що кількість теплової енергії місць загального користування необхідно визначати окремо кожному споживачу, оскільки витрати на опалення місць загального користування мають нести всі мешканці будинку, а не лише ті, у кого відсутні індивідуальні прилади обліку теплової енергії.

Встановивши, що спосіб нарахування Концерном «МТМ» не відповідає складовим формули, визначеній в п. 2.1.4 Методики, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.

Наявність в апеляційній скарзі таблиць з прикладами нарахування та детальними формулами, не свідчать про правомірність такого нарахування, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, нарахування підлягає здійсненню із застосуванням формули, передбаченої пунктом 2.1.4 Методики.».

Отже, зазначені обставини, крім чисельних звернень мешканців будинку, які наявні у справі №335/5549/19 і були предметом дослідження суду, свідчить про те, що розмір і правильність нарахувань за послугу МЗК у будинку АДРЕСА_3 є спірними і були предметом розгляду судами.

Суд зазначає, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у квартиру, не доводить факт надання послуги з опалення місць загального користування.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року N 6-59цс13, зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними.

Порядок обліку та оплати послуг з централізованого опалення визначений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, які були чинними на час спірних правовідносин.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно п. 28 Правил, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

На виконання вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії водопостачання», Закону України від 09.11.2017 № 2189 «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189), наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Застосування цієї Методики можливе лише після укладання договорів, які відповідають типовим договорам про надання послуги постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830.

Отже, Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення МЗК у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами встановлений «Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 р. за № 1502/32954), яка набрала чинності з 25.01.2019 і діяла у спірний період (01.02.2019 року по 08.07.2019 року).

Методикою №315 скасовано дію наказу Мінрегіонбуду від 31.10.2006 № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення».

Разом із тим, позивачем, з огляду на спір з приводу розміру нарахувань за МЗК, у позовній заяві та наданих доказах не зазначено за якою саме Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснені нарахування за спірний період (з 01.02.2019 року по 08.07.2019), в контексті того, що Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359, втратила чинність (згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року N 315), з 25.01.2019, і набрала чинність «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 р. за № 1502/32954).

До того ж, незважаючи на оспорювання суми боргу відповідачем, позивачем не здійснено повного розрахунку суми позову відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 , що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку та відповідність способу нарахування за цю послугу у спірний період, складовим формули, визначеній в «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затвердженої наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, яка діяла у спірний період з 01.02.2019 по 08.07.2019 р.

З огляду на це, позивачем не доведено проведення розрахунків опалення місць загального користування у спосіб, що визначений законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Допустимими визнаються докази, що отримані в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 2 ст. 80 ЦПК України передбачено, що питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В ході розгляду справи судом, розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості, відповідачем поставлено під сумнів, оскільки обґрунтованих даних, які б підтверджували викладені у позові обставини позивачем не надано.

Разом із тим, надані позивачем докази про наявність заборгованості за послугу, а саме опалення місць загального користування за адресою відповідача, у зазначеному розмірі суд вважає не належними і визнає довідку щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (в т.ч. місць загального користування) та розрахунок суми позову неналежними доказами, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає не достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.

При цьому суд враховує, що нарахування за опалення місць загального користування виходячи із Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, у спірний період, законом не передбачено, оскільки даними Правилами не визначено порядку оплати послуг з опалення місць загального користування споживачами, квартири яких обладнані засобами обліку теплової енергії. Рекомендації щодо застосування Методики, які затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.02.2008 року № 47, також не визначають порядку розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування у разі обладнання багатоквартирного будинку загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії та часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Отже, ризик настання наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, несе позивач.

З урахуванням того, що позивачем не доведено факту отримання відповідачем цієї послуги з 01.02.2019 року по 08.07.2019 року, наявності заборгованості у відповідача за послугу МЗК і обґрунтованість нарахування такої заборгованості, відповідність способу нарахування за полсугу МЗК складовим формули, визначеним в чинній на момент правовідносин Методиці(№315), а за період з 01.03.2015 по 31.01.2019 існує рішення суду, яке набрало законної сили про відмову в задоволенні цих позовних вимог, у задоволені позову Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 слід відмовити.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги до ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-83, 89, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 354ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про

стягнення заборгованості за послуги опалення місць загального користування, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 25.04.2023 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова