Справа № 350/1267/23
Номер провадження 2-з/350/5/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Коваль В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову -

установив:

В провадженні Рожнятівського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 01.08.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання.

11.09.2023 позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі відкриті рахунки ОСОБА_2 , в межах суми позовних вимог, що становить 731372 грн. до закінчення розгляду справи та набуття рішення суду законної сили.

Свою заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що предметом спору по даній справі є стягнення заборгованості в розмірі 20000 дол. США в еквіваленті 731372 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики, а саме на майно майнового поручителя:- земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0016 та будинку АДРЕСА_1 .

Утруднене виконання рішення суду щодо стягнення з Відповідача/позичальника заборгованості на користь позивача полягає в тому, що відповідач ОСОБА_2 , вчинятиме дії щодо виведення коштів з належних їй банківських рахунків, що в подальшому ускладнить та унеможливить виконання щодо неї в примусовому порядку рішення суду при ймовірному задоволенні позовних вимог позивача. Доказами які дозволяють припустити вчинення Відповідачкою - позичальником/боржником дій щодо ухилення від виконання рішення суду в зазначений вище спосіб підтверджується умисним не виконанням боржником взятих на себе договірних зобов`язань майнового характеру в цілому, попри проведення нею підприємницької діяльності та отримання прибутку, а тому як наслідок наявністю можливості здійснювати погашення заборгованості та виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали заяви про уточнення позовних вимог та забезпечення позову, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову та зазначається, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Нормами статті 80 ЦПК встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК унормовано обов`язок доказування і подання доказів, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, а також чи не перешкоджає такий вид забезпечення здійсненню господарської діяльності юридичної особи чи фізичної особи-підприємця.

Суд звертає увагу позивача, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. З вказаного договору, який долучений до позовної заяви вбачається, що договір іпотеки (майнової поруки, укладений між сторонами для забезпечення виконання Позичальником його Боргових зобов`язань. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а сам земельна ділянка за кадастровим номером :03:002:0016 та будинок АДРЕСА_1 .

Отже, вказана заборгованість вже забезпечена іпотекою, предметом якої є нерухоме майно.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна/закриття рахунків чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

При цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді не накладення арешту на банківські рахунки може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, предметом спору якого є заборгованість, яка є вже забезпечена іпотекою.

Щодо накладення арешту на рахунки відповідачки, яка є фізичною особою підприємцем, суддя зазначає наступне.

Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, у яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 320/3560/18).

У той же час, заявницею не зазначено відомості про наявність у відповідача рахунків, їх номери та назви відповідних установ, у яких вони відкриті.

З урахуванням наведеного та відсутності відомостей про наявність у відповідача рахунків, їх номери та назви відповідних установ, у яких вони відкриті, відсутності достатнього обґрунтування та належних і допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не доведено належними доказами існування ризиків невиконання можливого рішення суду, відсутні правові підстави для забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Таким чином, у зв`язку з тим, що на даний час заявниця не навела достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, предмет позову вже є забезпечений нерухомим майном, а також такий вид забезпечення ймовірно може перешкоджати здійсненню господарської діяльності фізичної особи-підприємця, суд вважає вимогу про забезпечення позову безпідставною, необґрунтованою та передчасною, тому приходить до висновку про необхідність відмовити у забезпеченні позову.

Суд звертає увагу, що звернення до суду із заявою про забезпечення позову може відбуватись на будь-якій стадії судового процесу, а отже заявниця не позбавлена можливості в подальшому повторно звернутися до суду з вмотивованою та обґрунтованою заявою про забезпечення позову.

За змістом ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпечені позову.

Керуючись статтями 149-153, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: