Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Гриб А.В., у залі суду в м. Ужгород, у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 13.07.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.07.2023 року.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Ужгородського міськорайонного суду Закарпатської області від 19 червня 2023 року у вказаній справі відкрито провадження, призначено справу до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позов мотивовано тим, що 22 липня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про що 22 липня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 474. В шлюбі позивач взяла прізвище ОСОБА_1 , дана обставина доводиться Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 22 липня 2017 р. (оригінал Свідоцтва додається).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син, ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 11 січня 2021 року (копія Свідоцтва додається).

Позивач зазначає, що постійні непорозуміння, та сварки, що виникали між нею та відповідачем, призвели до взаємного відчуження, шлюбні відносини між нами наразі фактично припинились, на даний час вони не є однією сім`єю, кожен живе власним життям.

Як вказує позивач дитина проживає із нею, у питанні виховання та утримання позивач та відповідач досягли згоди. Спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина та поділу майна - відсутній.

На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження нашого шлюбу неможливе та суперечить моїм інтересам, в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з проханням розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.

Позивач зазначає, що оскільки неповнолітній син проживає разом зі нею, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади (копія Витягу додається), справу слід розглядати в Ужгородському міськрайонному суді.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 2; 3 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 104; 105; 110; 112; Сімейного Кодексу України, ст. 15 Закону України від 01 липня 2010 року N 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» позивач просить суд: розірвати шлюб, укладений 22 липня 2017 року між - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 22 липня 2017 року про що 22 липня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 474, судові витрати, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, стягнути з відповідача.

11.07.2023 року від представника відповідача - ОСОБА_2 , адвоката Бокшана Сергія Васильовича, надійшов відзив на позовну заяву, в якому позивач позов визнає, просить задовольнити позов про розірвання шлюбу, та відмовити щодо стягнення із відповідача судових витрат.

Позивач в судове засідання не з`явилася про час та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач та його представник, в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Бокшан Б.С., надійшла зава про розгляд справи без особистої участі, відзив підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що сторони по справі повідомлені належним чином про дату та час судового засідання, в судове засідання не з`явилися, провести розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 22 липня 2017 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було укладено шлюб, який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про що 22 липня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 474, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.07.2017 року (оригінал якого міститься у матеріалах справи).

Від вказаного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 11 січня 2021 року (копія свідоцтва міститься у матеріалах справи). Позовна заява не містить вимоги щодо визначення місця проживання дитини.

Як встановлено зі змісту позовної заяви спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Протягом останніх декількох років стосунки з позивача із дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування.

На даний час подружжя проживає окремо, спільного побуту не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, про що вказує позивач в позовній заяві, а відповідач не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

При цьому суд враховує позицію відповідача що міститься у відзиві на позовну заву, який проосить розірвати шлюб.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, спільне господарство не ведуть, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Зі змісту поданої відповідачем заяви вбачається, що вона позов підтримує, просить розірвати шлюб.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам та інтересам дитини, а тому шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 слід розірвати.

У відзиві на позовну заву, щодо стягнення із відповідача судових витрат представник ОСОБА_2 , просить відмовити. Суд вважає з даного приводу вказати на наступне:

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6, вказаної норми, в разі якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому суд констатує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву жодних доводів щодо підстав звільнення його від сплати судового збору не наведено.

Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений 22 липня 2017 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про що 22 липня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 474 - розірвати.

Стягнути із відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) 50% сплаченої ним при зверненні до суду із вказаним позовом суми судового збору, що становить 536,80 грн.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 50 % сплаченого нею судового збору в розмірі - 536,80 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош