Справа № 466/2075/23
Провадження № 2/466/1177/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В.

з участю секретаря Мошовської М.-О.П.

представника позивача ОСОБА_1

справа №466/2075/23; 2/466/1177/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям з її реєстрації, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям з її реєстрації.

В обґрунтування заяви покликається на те, що він є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач у квартирі зареєстрована, але не проживає уже понад 10 років, оскільки будучи дитиною, разом з матір"ю виїхала з квартири і більше у ній не з?являлась. Зазначає, що незважаючи на те, що перешкоди в користуванні житлом відповідачу не чиняться, остання не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться, проте відмовляється знятися з реєстрації самостійно.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 31.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку загального провадження (а.с.38).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.54).

Представник позивача- адвокат Найда І.А. у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що за час перебування справи у провадженні суду фактичні обставини не змінилися, відповідач надалі не з`являється у житлі та не цікавиться ним.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що стверджується наявним в матеріалах справи "ОГОЛОШЕННЯМ" на сайті судової влади, рекомендованою кореспонденцією, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Позивач є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими власниками, як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру (а.с. 14), є: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.18).

Таким чином, на сьогодні двома співвласниками вказаної квартири є позивач ОСОБА_2 та його брат, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4 , оскільки на момент смерті інших співвласників вони як спадкоємці проживали разом зі спадкодавцями, що підтверджується відомостями із Будинкової книги (а.с.19-26).

Як вказується у Відомостях з Реєстру міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №121579 від 09.05.2023 р., за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано четверо осіб: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 50).

Відповідач ОСОБА_3 є дочкою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.27).

Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.02.2023, 06 жовтня 2021 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_8 , зареєстрований виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Львівської області за актовим записом №23 (а.с.28-29).

У матеріалах справи містяться Акт ЛКП «Варшавське-407» №84 від 23.11.2022 року (а.с. 30) та Акт ЛКП «Варшавське-407» №10 від 27.01. 2023 року (а.с.31), якими підтверджується, що відповідач зареєстрована, але не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно зі ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно пп. 2 п. 50 Порядку зняття з реєстраційного обліку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №265 від 07 лютого 2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із зареєстрованого місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житлом.

У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №161/20415/19 від 14 червня 2022 року на підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Верховний Суд у постанові від 28 липня 2021 року по справі № 658/1046/19 зазначив, що якщо відповідачем в судове засідання не буде надано доказів, що останній проживає в спірному будинку (квартирі), користується ним, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному будинку (квартирі), то визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві». А обраний позивачем спосіб захисту відповідає статті 16 ЦК і пов`язаний з припиненням сервітуту, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло та, відповідно, його виселення.

Беручи до уваги, що відповідач вийшла заміж та створила сім`ю в іншому населеному пункті, кореспонденцію з суду, направлену за адресою її реєстрації, жодного разу не отримувала, а також те, зі змісту актів про фактичне непроживання вбачається, що відповідач більше одного року відсутня за адресою реєстрації, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням зі зняттям з її реєстрації, і що задоволення такого позову не спричинить порушення конституційного права відповідача на житло.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247 , 259, 263, 264, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 858,88 (вісімсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят вісім коп.).

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РОКПП невідомий, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 15.09.2023.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 , зі зняттям її з реєстрації.

Суддя В. В. Свірідова