Справа №932/7/23
Провадження №2/932/6/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» квітня 2023 року м.Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульський В.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов в якому позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» заборгованість по заробітній платі у розмірі 18518,50 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 258999,88 грн., судові витрати в розмірі 2590,00 гривень.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у період з 03.04.2007 року по 29 лютого 2020 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем. Вказує, що при звільненні з роботи відповідач не здійснив з нею остаточного розрахунку, не виплативши їй заборгованість із заробітної плати приблизно 18518,50 грн. Зазначає, що окрім заборгованості із заробітної плати також потрібно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення.

Стислий виклад позиції відповідача.

Представник відповідача зазначає, що позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні нараховано 18518,50 грн. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку, але з невідомих причин позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок не отримав. Вказує, що ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведеним остаточним розрахунком заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та необґрунтованими, оскільки сам факт існування затримки розрахунку при звільненні позивачем не доведений. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2020 року по день винесення судового рішення. Слід врахувати, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто, виходячи із положень ст.ст. 116, 117 КЗпП період, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, не може перевищувати 6 місяцям. Також просить врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності. Покладення на відповідача обов`язку виплати середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні стане додатковою жорстокою санкцією у фінансовій сфері відповідача, тим самим перетвориться на непосильний тягар. Середньоденний заробіток позивача за останні 2 місяці складає 247,36 грн. Також вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат задоволенню не підлягають. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії вчинені в рамках цивільної справи.

Ухвалою судді від 04 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13 квітня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_2 з 03 квітня 2007 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем та 29 лютого 2020 року її було звільнено згідно ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Згідно довідки ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» від 23 листопада 2022 року №01/11-292/9, ДП «ВК «КРАСНОЛИМАНСЬКА» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає: грудень 2019 р. 44,52 грн., січень 2020 р. 5059,58 грн., лютий 2020 р. 13376,17 грн., квітень 2020 р. 9,07 грн., червень 2020 р. 5,83 грн., липень 2020 р. 23,33 грн. усього 18518,50 грн. Суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до довідки ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» від 23 листопада 2022 року, середньоденний заробіток позивача склав 247,36 грн.

Норми права застосовані судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині1статті 116КЗпП України , закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 03 березня 2022 року, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 03 березня 2022 року, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Тобто, починаючи з19липня 2022року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців.

У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції.

Мотиви і висновки суду.

Відповідач при звільненні не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану їй заробітну плату.

При цьому, всі наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у зв`язку з тим, що позивач ні при звільненні, ні після цього, не звертався до відповідача з заявами про проведення остаточного розрахунку, суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини жодним чином не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок.

Не заслуговують на увагу і наведені у відзиві на позовну заяву доводи сторони відповідача про те, що після звільнення позивач не зверталася до відповідача з приводу проведення з нею остаточного розрахунку, оскільки вони повністю спростовуються наданими позивачем доказами, а саме: позивач зверталася до відповідача у листопаді 2022року, у зв`язку з цим Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» 23 листопада 2022року їй було видано довідку, в якій зазначено, що заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2020 року становить 18518,50 грн., а також довідку, в якій зазначено, що середньоденний заробіток позивача становить 247,36 грн.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем перед позивачем була погашена існуюча заборгованість по заробітній платі, а тому усі наведені відповідачем заперечення з цього приводу суд вважає безпідставними та недоведеними, до уваги їх не бере та відхиляє.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 18518,50 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Крім того у позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2020 року по день винесення судом рішення, оскільки розрахунок з позивачем так і не проведений.

На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

Враховуючи наведені вище, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2020 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по18 липня 2022року включно, тобто до дня набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Отже, суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період з 01 березня 2020 року по 18 липня 2022 року включно.

Згідно довідки від 23 листопада 2022 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 становить 247,36 грн, середньогодинна заробітна плата складає 30,92 грн/год.

Кількість робочих днів за період з 01.03.2020 року по 18липня 2022року включно складає 594 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01 березня 2020 року по 18 липня 2022року включно складає 146931,84 грн. (247,36 грн. х 594 днів = 146931,84 грн.).

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з дня набрання чинності новою редакцією ст. 117 КЗпПУ по день ухвалення рішення суд зазначає, що вони задоволенню не підлягають, оскільки на користь позивача вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01 березня 2020 року по 18липня 2022року включно(тобто за період який перебільшує 6 місяців),відповідно до правового регулювання спірних правовідносин, яке існувало на момент звернення позивача до суду та перебування справи на розгляді у суді.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_2 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146931,84 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно дост.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи приписи ч.2 ст.19 Конституції України, відсутні підстави для стягнення судового збору із відповідача чи позивача у цій справі.

Крім того, оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2590 грн., задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1469,31 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 18518 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімнадцять) гривень 50 коп.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146931 (сто сорок шість тисяч дев`ятсот тридцять одна) гривня 84 коп.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ «КРАСНОЛИМАНСЬКА» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1469 (одна тисяча чотириста шістдесят дев`ять) гривень 31 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено та підписано 21 квітня 2023 року.

Суддя В.І.Цитульський