Справа № 306/746/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В., з участю секретаря Чічкало М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» на рішення Свалявського районного суду від 08 листопада 2022 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2022 р. ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (надалі Банк) про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Ухвалою Свалявського районного суду від 09.05.2022 р. за клопотанням представника Банку позовні вимоги роз`єднані, вимоги кожного позивача виділені в самостійні провадження (а.с.24-25).

ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 6624,52 доларів США суми банківського вкладу та 367 доларів США нарахованих відсотків, що становить загальну суму 6991,52 доларів США та еквівалентно 192265,40 грн. по курсу НБУ станом на 11.01.2022 р.

На обґрунтування позовних вимог указав, що між позивачем і відповідачем були укладені договори банківського вкладу в іноземній валюті з визначеним строком ВКЛАД «СТАНДАРТ», зокрема: 15 липня 2019 р. № 04-3/6с-187 на суму 6000 доларів США на строк з 15.07.2019 р. до 15.07.2020 р. із відсотковою ставкою 9 % річних; 15 липня 2020 р. № 04-3/6с-221 на суму 3656,51 доларів США на строк з 15.07.2020 р. до 15.02.2021 р. із відсотковою ставкою 9,5 % річних; 16 листопада 2020 р. № 04-3/6с-221/2 на суму 6624,52 доларів США на строк з 16.11.2020 р. до 15.02.2021 р. з відсотковою ставкою 9,5 % річних; 15 лютого 2021 р. на суму 6624,52 доларів США на строк з 15.02.2021 р. до 15.08.2021 р. із відсотковою ставкою 9,5 % річних.

Попередні договори акціонерним товариством «Комерційний інвестиційний банк» (надалі Банк) було виконано, однак, на виконання останнього грошові кошти позивачу не виплачено, що і стало підставою для звернення до суду. Також вважає безпідставною відмову Банку від проведення виплати коштів за договором банківського вкладу з підстав відсутності у відповідача на обслуговуванні такого договору з посиланням на висновки, які зробив Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі 369/10789/14-ц.

Рішенням Свалявського районного суду від 08 листопада 2022 р. позов задоволено: стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № 04-3/6с-182 суму вкладу у розмірі 6624,52 дол. США та нараховані відсотки у розмірі 367 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11.01.2022 р. еквівалентно 192265,40 грн., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1922,65 грн.

Банк просить скасувати це рішення і постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вирішити питання розподілу судових витрат. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-позивач посилається на договір банківського вкладу в іноземній валюті з визначеним строком від 15.02.2021 № 04-3/6с-182, у якому зазначений банківський рахунок № НОМЕР_1 , однак, із 13.01.2020 р. нормативно запроваджено використання банківських рахунків за стандартом IBAN, де структура та реквізити рахунків цілком інакші. Кошти не могли бути внесені на рахунок, реквізити якого не відповідають нормативно визначеним;

-касових документів на внесення коштів до банківської установи немає, натомість є розписка керівника банківського відділення без дати її складення в одному примірнику, а також договір банківського вкладу в одному примірнику. Відсутність доказів внесення коштів до банківської установи виключає виникнення правовідносин щодо банківського вкладу.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду першої інстанції із таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що між сторонами виникли правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту), у яких зобов`язання порушив Банк, тому отримані у власність Банком і не повернені вкладнику кошти та нараховані відсотки належить стягнути на користь позивача.

При цьому встановив, що 15 лютого 2021 р. між Банком і ОСОБА_1 укладено договір із визначеним строком, сума вкладу 6624,52 доларів США, грошова одиниця - долар США.

Згідно з п.1.8 договору банківського вкладу № 04-3/6с-182 вклад вноситься на строк із 15.02.2021 р. до 15.08.2021 р.; п.1.9 договору процентна ставка на вклад становить 9,5 процентів річних.

Із розписки встановлено, що начальник Свалявського відділення Банку Алексій В.М. у своєму службовому кабінеті одержав від ОСОБА_1 згідно з укладеним договором банківського вкладу № 04-3/6с-182 від 15.02.2021 р. 6624,52 доларів США.

Отже, позивач звернувся до зареєстрованої, у встановленому порядку, банківської установи в особі керівника, який наділений повноваженнями щодо укладання договорів із метою укладення договору банківського вкладу. У приміщенні відділення банку, в робочому кабінеті керівника вказаного відділення ним підписаний відповідний договір і передано грошові кошти. Позивачу видано примірник договору з підписом керівника установи, засвідченим відтиском печатки Свалявського відділення банку та розписку про отримання грошей. За таких обставин позивач не мав підстав сумніватися, що ним укладено договір банківського вкладу з відповідною фінансовою установою на умовах, визначених договором.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ч. ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ч. 1 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ч. 1 ЦК України).

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ч. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ч. 1 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ст. 203 ч. ч. 1, 4 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 ч. 1 п. 4 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ч. 1 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ч. 1 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ч. 1 ЦК України).

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 абз. 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (Закон № 2121-III)).

Статтею 1059 ЦК України встановлено: договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1); у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч. 2).

Укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою; в ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк (ст. 1064 ч. 1 ЦК України).

Ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав (ст. 1065 ч. 1 ЦК України).

Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, зокрема, залучати у вклади (депозити) кошти від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; банківські послуги дозволяється надавати виключно банку; банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності (ст. 47 ч. ч. 1, 3, 4, 8 Закону № 2121-III).

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ст. 55 ч. 1 Закону № 2121-III).

Вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору (ст. 7 п. 7.1.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (Закон № 2346-III), п. 3 пп. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (реєстрація в Мін`юсті України від 17.12.2003 за № 1172/8493) (Інструкція № 492).

Відповідно до Інструкції № 492, банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок фізичній особі, яка не має рахунків у цьому банку, за умови: подання фізичною особою-резидентом паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, документа, виданого контролюючим органом, що засвідчує реєстрацію фізичної особи-резидента в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків; укладення між банком і фізичною особою в письмовій формі договору банківського вкладу; внесення або перерахування фізичною особою з іншого власного рахунку коштів на вкладний (депозитний) рахунок; видачі банком фізичній особі на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок документа згідно з внутрішніми документами банку (п. 103).

Заява на переказ готівки та квитанція до неї (додаток 10 до Інструкції № 103) серед реквізитів містять і номер банківського рахунку, який застосовується для здійснення переказу, ці документи підписуються платником (ініціатором переказу) і працівником банку.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ч. ч. 1, 2 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (ст. 216 ч. ч. 1, 4 ЦК України).

Отже, договір банківського вкладу є реальним, оплатним і є укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошових коштів (вкладу). Правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) є формалізованими, чітко врегульованими законодавством. Виникнення та оформлення таких правовідносин між фізичною особою та банком пов`язується з послідовністю відповідних дій і юридичних фактів, з додержанням унормованої процедури.

Вкладник і банк повинні укласти в письмовій формі договір банківського вкладу, вкладник повинен ініціювати переказ коштів (у даному випадку готівкових коштів в іноземній валюті), передати ці кошти саме банку, тож повинен внести їх саме і тільки до каси банку із зарахуванням на конкретний відкритий у банку рахунок, із обов`язковим оформленням банком заяви на переказ готівки та з видачею клієнту (вкладнику) на підтвердження цього факту ощадної книжки, сертифіката або іншого відповідного банківського документа. Банк, своєю чергою, зобов`язаний прийняти безпосередньо від вкладника (оскільки той діяв особисто) такі кошти, оформити та облікувати відповідні операції і кошти встановленим порядком.

Оскільки правовідносини банківського вкладу чітко та всебічно врегульовані законодавством, про застосування у випадку, що розглядається, звичаїв ділового обороту в розумінні оформлення інших, аніж передбачені законодавством, банківських документів, або укладення договору банківського вкладу іншим, аніж передбачений, порядком не йдеться. Такі звичаї можуть застосовуватися лише тоді, коли певне питання не врегульоване законодавством, і в будь-якому разі не можуть застосовуватися, якщо суперечать чинним нормам законодавства, а виданий відповідно до звичаїв ділового обороту документ у будь-якому разі повинен відповідати вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

У спірних правовідносинах вимоги законодавства, якими обумовлене виникнення правовідносин щодо банківського вкладу (депозиту), не були виконані.

Банк не відкривав ОСОБА_1 банківський рахунок для розміщення банківського вкладу (депозиту), ОСОБА_1 не ініціював переказ грошових коштів, не передавав коштів власне Банку для розміщення їх на рахунку в якості банківського вкладу, тобто, не вносив кошти встановленим порядком до банківської установи, відповідно, Банк не приймав коштів, не здійснював касові операції щодо них, не обліковував, не видавав передбачені банківськими правилами документи на підтвердження прийняття коштів у якості банківського вкладу.

Розписка громадянина ОСОБА_2 як фізичної особи про прийняття від ОСОБА_1 6000,00 дол. США і в подальшому ще 2000,00 дол. США для внесення на депозитний рахунок не має правового значення для підтвердження факту укладення сторонами договору банківського вкладу, позаяк не є передбаченим нормативними актами документом, що може підтверджувати такий факт. Крім того, розписка не містить дати її складення, стосується кількох осіб із невизначеними конкретно відносинами щодо кожної з них, жодним чином не співвідноситься з договором банківського вкладу, на який посилається позивач, якщо вважає, що договір був укладений, і т. ін. Копія не підписаного ніким аркуша з рукописним текстом з певними цифрами, датами, розрахунками не може вважатися будь-яким документом, який би стосувався договору банківського вкладу, якщо позивач вважає, що договір був укладений.

Розписка не може слугувати і доказом додержання вимог щодо оформлення «іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами)». Поза тим, за встановленого недодержання всіх істотних умов, необхідних для виникнення правовідносин щодо банківського вкладу, вказана розписка сама по собі жодним чином не може свідчити про виникнення таких правовідносин і про прийняття саме банком коштів від позивача.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 р. у справі № 712/11226/18 сформулював правову позицію про те, що вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Відтак, ОСОБА_1 не довів у належний процесуальний спосіб факту укладення договору банківського вкладу, доводи позову, по суті, ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Між ОСОБА_1 та Банком правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) на підставі договору банківського вкладу від 15.02.2021 № 04-3/6с-182 з визначеним строком не виникли.

Поряд із цим, Верховний Суд указав, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом і в справі № 369/10789/14-ц, у якій вирішувався позов фізичної особи до банку про визнання договору банківського вкладу укладеним, визнання права на відшкодування заборгованості за договором банківського вкладу та включення до бази даних про вкладників інформацію про депозитний договір та за зустрічним позовом банку до фізичної особи про визнання недійсним договору банківського вкладу.

ОСОБА_1 , який не перебував із Банком у договірних відносинах, фізично не міг внести кошти на рахунок, указаний у тексті, що його він вважає договором банківського вкладу, позаяк такого рахунку на той час не могло існувати та не існувало у відповідному форматі. Якщо помилка в номері рахунку може бути виправлена і сама по собі ще не свідчить про недодержання письмової форми договору банківського вкладу, то відсутність рахунку як такого, повна невідповідність формату рахунку нормативно визначеному взагалі виключає можливість внесення коштів на рахунок банку.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і вирішив спір із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи апеляції відповідача за оцінкою дійсних обставин, доказів і матеріалів справи в сукупності та взаємозв`язку знайшли своє підтвердження, а тому на підставі ст. 376 ч. 1 п. п. 2, 4 ЦПК України скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати, а в позові відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Керуючись ст. 367 ч. ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний інвестиційній банк» задовольнити.

2.Рішення Свалявського районного суду від 08 листопада 2022 року скасувати.

3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Комерційний інвестиційній банк» 2883 (дві тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні 98 (дев`яносто вісім) копійок у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 14 липня 2023 р.

Судді: