ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4297/23 Справа № 212/4716/22 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/4716/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 17 лютого 2023 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 14 березня 2019 року близько 21.00 години по автодорозі «Кривий Ріг -Дніпро» відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «ВАЗ 2104» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом АМ 3982887 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СК «Мега -Гарант».

Внаслідок загибелі чоловіка, позивачу та її малолітній донці була спричинена значна непоправна шкода, яка проявилась у матеріальній та моральній шкоді. 30 вересня 2020 року на адресу АТ «СК «Мега-гарант»» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого та двох неповнолітніх доньок загиблого. Загальна сума страхового відшкодування понесеної моральної шкоди, з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування, складала 30 045,60 грн. (3/5 частки, що належить дружині загиблого та двом неповнолітнім дітям).

01 березня 2021 року АТ «СК «Мега-гарант» проведено часткову виплату страхового відшкодування та виплачено моральну шкоду в розмірі 15 022.80 грн., що становить 50% від заявленої суми моральної шкоди. У виплаті 50% від заявленої суми страхового відшкодування моральної шкоди страховою компанією відмовлено.

Позивач вважає незаконною відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, оскільки смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат, не передбачено право страховика зменшувати розмір такого страхового відшкодування.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого 10 015 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задовленні позовних вимог позивача, оскільки відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат, не передбачено право страховика зменшувати розмір такого страхового відшкодування. При цьому матеріалами справи не встановлено та відповідачем не доведено вини ОСОБА_5 , або ж його грубої необережності, у ДТП, внаслідок якої останній загинув.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 14 березня 2019 року близько 21:00 години водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, рухаючись по автодорозі Н-11 «Кривий Ріг-Дніпро», зі сторони м. Кривого Рогу у напрямку с. Новопілля Криворізького району Дніпропетровської області, на неосвітленій ділянці дороги, в районі е/о 54/06, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який стояв на проїзній частині, звернутий передньою частиною тулубу відносно передньої частини автомобіля. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

15 березня 2019 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 з кваліфікацією по частині 2 статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 551 від 29 березня 2019 року причиною смерті ОСОБА_5 з`явилась сполучена травма голови, тулуба, кінцівок, яка супроводжувалась переломами кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилась розвитком травматичного шоку. стала внаслідок множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що ускладнилася розвитком травматичного шоку, що підтверджується наявністю ушкоджень та морфологічними ознаками характерними для даного виду смерті. Виявлені тілесні ушкодження перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа виявлений етиловий спирт у концентрації 2,85 проміллє, що стосовно живих осіб відповідає Сильному алкогольного сп`янінню.

Згідно висновку автотехнічної експертизи № 32/10.1/59 від 23 вересня 2019 року при заданих вихідних даних, водій ОСОБА_4 , по керуванню автомобілем марки «ВАЗ 2103» невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, не вбачаються. Пішохід ОСОБА_5 порушив вимоги розділу № 4 «Обов`язки та права пішохода» Правил дорожнього руху України, а саме: п.п.4.1,4.3,4.4,4.7,4.14(а),4.14(г),4.14(д), що призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого останньому спричинено тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

28 вересня 2019 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Гаркавим М.С., кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 15 березня 2019 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Саксаганської районної ради м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 1997 року, актовий запис № 602, позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 14 січня 2003 року, актовий запис № 22 ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 11 березня 2010 року, актовий запис № 314 ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, автомобіля марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була забезпечена полісом АМ № 3982887 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «Страхова компанія «Мега-гарант», діюча на момент дорожньо-транспортної пригоди на 14 березня 2019 року.

30 вересня 2020 року представник ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_7 звернувся з заявою до АТ «СК «Мега-гарант» про виплату страхового відшкодування в розмірі 30 045, 60 грн.

Відповідно до повідомлення АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» на підставі наданих документів прийняло рішення сплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 180 190,80 гривень, що складається із: 14 940 грн. - витрати на поховання; 15 022,80 грн. - 50% моральної шкоди; 150 228,00 грн. - відшкодування пов`язане із втратою годувальника.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на обставини дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про наявність в діях потерпілого грубої необережності, враховуючи вину потерпілого при визначенні суми страхового відшкодування моральної шкоди, відповідачем АТ «Страхова компанія «Мега-гарант» правомірно визначено розмір морального відшкодування та зменшено його розміру на 50%.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди;подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, провадження № 61-37654св18; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, провадження № 61-26702св18; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, провадження № 61-26195св18; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, провадження № 61-33216св18.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, наведених вище мотивів, норм чинного законодавства та правових висновків Верховного Суду, розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, яке позивачі мають право отримати від відповідача по даному страховому випадку, становить і не може бути меншим 50 076 грн (12 х 4 173 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку), тобто по 10 015,20 грн. кожному з членів сім`ї загиблого.

Матеріалами справи установлено, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 є, зокрема, його дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки відповідачам було виплачено лише 15 022,80 грн., тобто лише половину суми, що підлягала виплаті позивачу та двом неповнолітнім донькам загиблого, вимоги позивача щодо виплати решти суми по 10 015,20 грн., в межах заявлених позовних вимог позивача, є обґрунтованими та законними.

Отже, колегія суддів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, та враховуючи те, що відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність померлого внаслідок ДТП ОСОБА_8 , який порушив ПДР України, що стало причиною та умовою виникнення події ДТП та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням наслідків ДТП, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення на її користь страхового відшкодування в розмірі 10 015,20 грн., в межах заявлених позовних вимог позивача, підлягають задоволенню.

Крім того, оскільки позовна заява підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн., розмір яких підтверджено Договором про надання професійної правничої допомоги від 18 вересня 2020 року (а.с.23-24) та детальним розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 08 вересня 2022 року (а.с.22).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетрвської області від 17 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , 10 015 (десять тисяч п`ятнадцять) грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_5 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: