Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/321/23
Провадження № 2/542/136/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

01.03.2023 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0528 площею 0,1 га, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0530 площею 0,4172 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

- визнати 1/2 (одну другу) частину житлового будинку загальною площею 54,0 (кв.м. ) літ. А-1; господарські будівлі і споруди: літня кухня, літ. Б; сарай, літ. Б1, сарай, літ. В; сарай, літ. Г; погріб, літ. г; гараж, літ. Д; сарай, літ. Е; сарай, літ. Ж; сарай, літ. З; погріб, літ. з; сарай, літ И; ворота огорожі, літ. 1; огорожа, літ. 2; огорожа, літ. 3; колодязь питний, літ. 4; трубопровід, літ 5 та 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0528 площею 0,1 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0530 площею 0,4172 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності за ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2005 року.

15 вересня 2021 року за рішенням Новосанжарського районного суду шлюб між ними був розірваний.

Під час шлюбу у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що у період перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, працювали, в результаті спільних зусиль ними за договором купівлі - продажу 16 серпня 2016 року було придбано спільне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями на приватизованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрували за відповідачем.

Таким чином, вказаний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки придбаний ними у період шлюбу. Між ними не досягнуто згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя.

Після розлучення вони з дружиною не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема житлового будинку та земельних ділянок, яке є спільною власністю подружжя.

Оскільки, майно було придбане ним та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому він просить поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним частки житлового будинку та господарських споруд на приватизованій земельній ділянці.

Відповідач не надає йому документів, що підтверджують право власності на вищезазначений житловий будинок і земельну ділянку. Не зважаючи на те, що він багато витратив фізичних та матеріальних зусиль на належний догляд та ремонт житлового будинку, обробку земельної ділянки. Відповідач не впускає його до житлового будинку, постійно ображає та погрожує правоохоронними органами. Тому після розлучення він вимушений проживати у іншому місці за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 06.03.2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 23.03.2023 року було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання на 24.04.2023 року (а.с.80-81).

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 83), надавши заяву про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги (а.с. 85).

Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 84), надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що позовні вимоги визнає (а.с. 86).

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Так, положеннями статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція статей 60, 70 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Ця презумпція може бути спростована, і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт,у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та є сталим у судовій практиці при вирішенні спірних правовідносин.

Таким чином, вирішуючи питання про поділ майна подружжя, встановивши факт набуття цього майна подружжям у період перебування в шлюбі, застосуванню підлягають положення статей 60, 70 СК України з урахуванням презумпції спільності права власності подружжя на майно.

Як встановлено в судовому засіданні сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 17.09.2005 року перебували в шлюбі (а.с. 6), який рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 15 вересня 2021 року був розірваний (а.с.9-11).

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Згідно з договорами купівлі-продажу від 16 серпня 2016 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, приватизовану земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:0528, приватизовану земельну ділянку площею 0,4172 га, кадастровий номер :01:001:0530, що знаходяться в АДРЕСА_1 (а.с. 87-89).

Та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 01.03.2023 року, 16.08.2016 року номер запису: 16030524 за ОСОБА_2 зареєстровано право вланості на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Крім того, 16.08.2016 року номер запису: 16030614 за ОСОБА_2 зареєстровано право вланості на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0528 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 .

Та крім того, 16.08.2016 року номер запису: 16030665 за ОСОБА_2 зареєстровано право вланості на земельну ділянку площею 0,4172 га, кадастровий номер :01:001:0530 для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 22-23).

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилався на те, що оскільки майно було придбане ним та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Відповідач позовні вимоги визнала, про що зазначила в заяві.

Враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_3 , а також земельна ділянка, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0528 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка, площею 0,4172 га, кадастровий номер :01:001:0530 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , набуті подружжям за час шлюбу й є їх спільною сумісною власністю, кожному з колишнього подружжя належить право власності на 1/2 його частину, суд вважає, що позов слід задовольнити та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_3 , земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0528 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельну ділянка, площею 0,4172 га, кадастровий номер :01:001:0530 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку поділу майна подружжя, право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0528 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,4172 га, кадастровий номер :01:001:0530 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 24.04.2023 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва