Справа № 946/873/23
Провадження № 2/946/1898/23
16 серпня 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді Баннікової Н.В.,
за участю секретаря Узун К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїл в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Керівника Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконним зайняттям рибним промислом, -
06.02.2023 року Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить стягнути з ОСОБА_1 суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу незаконним зайняттям рибним промислом, у вигляді збитків, нанесених Державі Україна у розмірі 483 140,00 грн. на користь держави Україна фонду охорони навколишнього природного середовища Суворовської селищної територіальної громади, Ізмаїльського району Одеської області.
В обґрунтування позовних вимог Керівник Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області зазначив, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 вересня 2022 року у кримінальній справі № 946/6444/22 затверджено угоду про визнання винуватості від 22 вересня 2022 року, укладену між прокурором, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з іншого, та визнано його винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.249 КК України тощо. Крім того, у ході розгляду даного кримінального провадження судом установлено, що 28.06.2022, точного часу не встановлено, ОСОБА_1 , не маючи дозволу на право здійснення любительського та спортивного рибальства, діючи всупереч п.п. 2.1 та 3.5 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України 15.02.1999 № 19, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 269/3562( далі-Правила), з метою незаконного лову раків прибув до озера Катлабух поблизу смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області та всупереч ч. 3.15 зазначених Правил умисно здійснював лов раків одним тралом рачачим, внаслідок чого незаконно виловив раки в кількості 145 одиниць, порушивши добову норму вилову раків на одну добу на одну особу, що встановлена п.4.6 Правил, чим спричинив істотну шкоду державі в особі Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно Таксам обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування(збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів» від 21.11.2011 №1209 ( зі змінами), заподіяно шкоду у розмірі 483 140 грн. (145 од.х 3 332 (196х17 грн)). Станом на даний час сума збитків у розмірі 483 140 грн. ОСОБА_1 - не сплачена.
Представник позивача повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача.
За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Так, згідно вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 с. 249 КК України. При розгляді кримінальної справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , не маючи дозволу на право здійснення любительського та спортивного рибальства, діючи всупереч п.п. 2.1 та 3.5 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України 15.02.1999 № 19, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 269/3562( далі-Правила), з метою незаконного лову раків прибув до озера Катлабух поблизу смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області та всупереч ч. 3.15 зазначених Правил умисно здійснював лов раків одним тралом рачачим, внаслідок чого незаконно виловив раки в кількості 145 одиниць.
Розмір шкоди, заподіяної відповідачем та розрахованої на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 «1209 ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 «1039), склав 483 140 грн., що підтверджується довідкою Управління Державного Агентства меліорації та рибного господарства у Одеській області від 22.07.2022 р. та розрахунок перевірено судом.
Статтею 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про тваринний світ» У порядку загального використання об`єктів тваринного світу громадянам, у випадках, передбачених законодавством, дозволяється безоплатне любительське і спортивне рибальство для особистого споживання (без права реалізації) у визначених відповідно до законодавства водних об`єктах загального користування у межах встановлених законодавством обсягів безоплатного вилову і за умови додержання встановлених правил рибальства і водокористування.
Згідно статті 25 Закону України «Про тваринний світ» рибальством вважається добування риби та водних безхребетних.На території України відповідно до законодавства може здійснюватися промислове, любительське та спортивне рибальство.
У відповідності до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», яка встановлює об`єкти правової охорони навколишнього природного середовища, зазначено, що державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Вина Відповідача у скоєнні правопорушення по заподіянню шкоди державі, підтверджується належними, достатніми та допустимими доказами у справі.
Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.
Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України, цим та іншими законами України.
Частиною 1 статті 167 Цивільного кодексу України встановлено, що Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
Статтею 170 Цивільного кодексу України передбачено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням, є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правом фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальними правилами, встановленими ст. 1166 ЦК України, для відшкодування шкоди необхідно: наявність самої шкоди, неправомірність дій (бездіяльності) особи, що її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, та є вина зазначеної особи.
До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Як роз`яснено судам в п. п. 2, 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Таким чином, відповідач, як особа, яка неправомірними діями нанесла шкоду державній власності, зобов`язаний сплатити суму шкоди нанесеної Державі в розмірі 483 140,00 грн.
Відповідно до частини 2 статті 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», роз`яснення Міністерства юстиції України від 30.05.2003 року №21-14-1297 та листа Верховної Ради України від 17.06.2003 року №06/10-576 від 17.06.2003 року, грошові стягнення за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, зараховуються в повному обсязі до місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене, з огляду на те, що доказів проти наданого позивачем розрахунку, суду відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 200, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України,
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави Україна судовий збір в розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.В.Баннікова