КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Сташків Т.Г.
Єдиний унікальний номер справи № 372/1641/23
Апеляційне провадження №22ц/824/9963/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Верланова С.М.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Обухівського районного суду Київської області від14 квітня 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі до подання позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної сумісної власності , визнання недійсним договору дарування.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

У поданій заяві вказано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю спільне проживання, спільний побут, взаємні права та обов`язки.

Так, у період проживання однією сім`єю заявника з ОСОБА_3 на земельній ділянці із кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, що була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, вони спільно побудували приватний будинок, який на даний час не введено в експлуатацію.

Разом із цим, 05 квітня 2023 року ОСОБА_3 через представника по довіреності укладено зі своєю матір`ю ОСОБА_1 договір дарування, серія та номер: 544, посвідчений 05 квітня 2023 року, Ліфановою І.О. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

На підставі вказаного правочину ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, ОСОБА_3 укладено договір дарування своєї частки в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . а також переоформлено майнові права на дві інвестовані квартири.

Отже, заявник ОСОБА_2 наголосив, що існує загроза вчинення ОСОБА_3 подальших дій щодо відчуження майна, яке може бути визнано спільним майном подружжя, для уникнення законного розподілу майна, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

До того ж, подальше відчуження такого майна може призвести до зміни суб`єктного складу учасників спірних правовідносин в процесі розгляду справи та зумовить необхідність звернення до суду з іншим позовом.

З огляду на наведене, заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_3 , інша особа, що може отримати статус учасника справи ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування.

У прохальній частині заяви просив -

- вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада,

- накласти арешт на будинок (об`єкт незавершеного будівництва), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 14 квітня 2023 року заяву задоволено

З метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, Старобезрадичівська сільська рада, та на будинок (об`єкт незавершеного будівництва), що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівськи район, Старобезрадичівська сільська рада.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права , постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви . В апеляційній скарзі зазначає , що суд прийняв заяву з порушенням правил підсудності, сама заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, крім того суд не врахував ,що будинок - це об`єкт незавершеного будівництва, а відтак накладення арешту може призвести до зупинення добудови об`єкта, до підвищеного впливу навколишнього середовища.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 31 серпня 2023 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Сторони приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .

Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження, клопотань про відкладення розгляду справи від інших осіб ( ОСОБА_1 ,) не надходило, а відтак відсутні підстави вважати поважними причини неявки осіб до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Серед видів забезпечення позову є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 1 статті 150 цього Кодексу, а також забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до пред`явленої заяви слідує, що предметом майбутнього позову є встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю, поділ спільної сумісної власності, визнання недійсним договору дарування, за яким ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером :04:022:0046, площею 0,09 га, на якій знаходиться об`єкт незавершеного будівництва будинок.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення заяви , вірно виходив із того ,що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити в подальшому виконання рішення суду у випадку задоволення позову в разі подальшого відчуження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спірного майна, поділ якого, як спільної сумісної власності, є предметом майбутнього спору.

З огляду на наведене, вказані заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з майбутнім предметом спору, є співмірними та необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд правильно вважав , що обраний позивачем спосіб забезпечення позову має тимчасовий характер та не перешкоджатиме ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та іншим особам використовувати спірне нерухоме майно.

При цьому, оскільки частка в праві спільної власності на нерухоме майно, на яке претендує заявник, не виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, суд дійшов обгрунтованого висновку про накладення арешту на все спірне майно.

Ураховуючи, що зазначене вище майно земельна ділянка та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, входить до предмету майбутнього спору щодо поділу спільної сумісної власності, в ході якого заявник також має намір визнати недійсним правочин щодо подальшого відчуження ОСОБА_3 земельної ділянки на користь її матері, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно.

Правильним є висновок суду про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки саме лише накладення арешту на майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів та завдання збитків.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що заявник ОСОБА_2 надав суду всі необхідні та належні докази щодо наявності зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд першої інстанції перевірив обставини щодо необхідності застосування такого заходу забезпечення позову і встановивши ,що таке забезпечення буде спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права заявника та поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_2 і не порушить прав іншої сторони, прийшов до правильного висновку про задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом детального дослідження в суді першої інстанції , яким надана правова оцінка, і не потребують додаткової оцінки.

Відповідно до ст.367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Обухівського районного суду Київської області від14 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повий текст постанови складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді