Справа № 346/2178/15-ц
Провадження № 4-с/346/1/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю секретаря Гайової Г.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 51911957 від 29.10.2018 року, винесеної державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Паращук М.В.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася зі скаргою в якій зазначає, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 р., ухваленим в справі № 346/2178/15-ц, зобов`язано ОСОБА_2 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_1 у відповідності до державних будівельних та санітарних норм, а саме відокремити вказану добудову до квартири від будинку АДРЕСА_2 по цій же вулиці протипожежною стіною 1-го типу. Відповідний виконавчий лист направлено до виконання у Коломийський міськрайонний відділ ДВС. Державним виконавцем Паращук М.В. 11.08.2016 р. відкрито виконавче провадження. Однак, з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 здійснювала дії, спрямовані на невиконання цього рішення. Це підтверджується тим, що за заявою (вимогою) ОСОБА_1 у цьому виконавчому провадженні призначено судового експерта Максимчина А.Д., який надавав неодноразові висновки (впродовж двох років) про невиконання боржником рішення суду.

Впродовж 2018 року заявник неодноразово зверталася до зазначеного державного виконавця, повідомляючи, що якщо боржник самостійно не виконує будівельні роботи, то виконанням може займатися будівельна організація, за роботу якої оплачуватиме заявник. При цьому державний виконавець запевняла, що звернулась до правоохоронних органів з поданням про умисне невиконання вказаного рішення суду боржником.

Знаючи про те, що судові експерти протягом 2018 року на місце виконання рішення суду не виїжджали, заявник звернулася до судового експерта Самулевича В.М., який встановив, що цегляна кладка не відповідає вимогам ДБН. З даним висновком на початку 2019 року вона звернулась до державного виконавця, яка відмовила у його прийнятті та повідомила, що виконавче провадження завершено. Однак, жодної копії постанови про закінчення виконавчого провадження заявник не отримувала. Згодом заявник звернулася за правовою допомогою та 17.04.2019 року отримала певні документи, в тому числі копії постанови про закінчення виконавчого провадження, висновок експерта Юзвенко Р.В., яка не була залучена постановою державного виконавця. Така постанова (про залучення експерта ОСОБА_4 ) в матеріалах справи відсутня на порушення ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження». Тому незрозуміло, яким чином висновок вказаного експерта потрапив до відділу ДВС. Крім того, згідно з висновком експерта ОСОБА_5 від 10.12.2018 р. рішення суду не виконується. Тому, заявник ОСОБА_1 просить визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 51911957 від 29.10.2018 року, винесену вказаним державним виконавцем.

Заявник ОСОБА_1 в судових засіданнях підтримала подану скаргу та просила задовольнити.

Представники Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) Микицей В.Д.,Паращук М.В., в судових засіданнях заперечили щодо задоволення скарги посилаючись на безпідставність та необгрунтованість такої зазначивши, що до ДВС поступила заява ОСОБА_6 про відновлення виконавчого провадження 12.08.2019 р., а виконавче провадження № 51911957 відкрите 11.08.2016., відновлено. На даний час виконавчий лист знаходиться у ОСОБА_1 , якого остання отримала на руки 14.08.2019 р.. в даному виконавчому провадженні більше ніхто не звертався до ДВС. У судовому засіданні підтримали позицію заінтересованої особи ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_7 .

Заінтересована особа (боржник) ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 у судових засіданнях заперечили щодо задоволення скарги, вважають, що скарга подана з порушеннями норм процесуального права, оскільки до суду зі скаргою мають право звертатися виключно сторони виконавчого провадження - стягувач та боржник по даній справі, а скарга подана та підписана заявником ОСОБА_1 . Провадження у справі відкрито за заявою особи яка не мала повноважень на ведення справи.

Сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду скарги належним чином повідомлені.

Заявник ОСОБА_1 подала суду заяву про розгляд справи без її участі.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Відповідно до ст..447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, враховуючи, що неявка учасників не є перешкодою для розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу та приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 р. зобов`язано ОСОБА_2 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_1 у відповідності до державних будівельних та санітарних норм, а саме відокремити добудову до квартири АДРЕСА_3 протипожежною стіною 1-го типу.

На виконання зазначеного рішення 02.08.2016 р. Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист.

Постановою про відкриття виконавчого провадження № 51911957 від 11.08.2016 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 37).

Постановами від 19.08.2016 р. та 29.08.2016 р. у державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Паращук М.В. за повторне невиконання рішення суду накладено штраф на боржника ОСОБА_2 відповідно 170 грн. та 340 грн. (а.с. 34, 35).

Відповідно до актів вказаного державного виконавця від 19.08.2016 р. та 29.08.2016 р. встановлено, що рішення суду не виконано (а.с. 33, 36).

За вимогами ст.3,5,26, 28 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

28.09.2016 р. представник стягувача ОСОБА_1 зверталася до начальника вказаного відділу ДВС з клопотанням про залучення експерта ОСОБА_9 до проведення виконавчої дії, а 06.10.2016 р. - з вимогою про залучення вказаного експерта (а.с. 31, 32).

Актом державного виконавця від 22.09.2016 р. стверджується, що стягувач проти висновку про виконання рішення суду заперечувала, наполягала на залученні експерта (а.с. 30).

Постановами від 06.10.2016 р., 14.02.2017 р., 29.03.2017 р., 21.04.2017 р., 10.05.2017 р., 08.08.2017 р. та про призначення експерта від 06.10.2016 р., 20.03.2017 р., 29.03.2017 р., 21.04.2017 р., 08.08.2017 р. вказаним державним виконавцем, призначено експерта Максимчина А.Д. з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа, а також перевірку виконання рішення суду за участю експерта на 11.11.2016 р., 28.03.2017 р., 13.04.2017 р., 05.05.2017 р., 12.06.2017 р., 29.08.2017 року (а. с. 11, 12, 15, 17, 18, 20, 21, 23,24, 28, 29).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 14.02.2017 р., адресованою начальнику відділу ДВС, остання просила притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за невиконання рішення суду (а.с. 26).

Відповідно до подання від 14.02.2017 р., адресованого начальнику Коломийського ВП, начальник вказаного відділу ДВС просила розпочати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України (а.с. 25).

Згідно з актами державного виконавця Паращук М.В. від 28.03.2017 р., 13.04.2017 р., 29.08.2017 р. експерт ОСОБА_9 не прибув на виконання рішення суду (а.с.10, 19, 22).

Актом державного виконавця від 05.05.2017 р. стверджується, що при виході на місце виконання встановлено, що протипожежна стіна 1-го типу відсутня, рішення суду не виконане, експертом визначено параметри будівництва протипожежної стіни (а.с. 16).

ОСОБА_1 20.07.2017 р. та 16.11.2017 р. зверталася з письмовими заявами до вказаного відділу ДВС, в яких просила не призначати іншого експерта у зв`язку з його перебуванням у відпустці та на навчанні (а.с. 9, 14).

Відповідно до висновку № 360 будівельно-технічної експертизи, складеного 19.06.2018 р. судовим експертом СП «Західно-українського експертно-консультативного центру» Юзвенко Р.В., існуюча стіна, яка збудована власником квартири АДРЕСА_1 , між добудовою до цієї квартири та будинком АДРЕСА_2 по цій же вулиці, відповідно до п.п. 6.7 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва. Загальні вимоги» відноситься до протипожежної самонесучої стіни І типу (а.с. 5-8).

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження зазначеного державного виконавця від 29.10.2018 р. виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено, оскільки згідно з вказаним висновком судового експерта № 360 від 19.06.2018 року рішення суду виконано в повному обсязі (а.с. 4).

За вимогами ч.1-3 ст.63,65 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Так, за вимогами п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року № 2-рп(ІІ)/2019).

Конституційний Суд України у зазначеному рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

Водночас Суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про належне вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

При цьому, накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

До аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов в постанові від 18 червня 2019 року в справі № 826/14580/16 та в постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 523/11518/16.

В даному випадку суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 вказаного Закону для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Однак, судом встановлено, що вказаного обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 20 Закону, про винесення постанови про залучення експерта ОСОБА_4 при виконанні зазначеного виконавчого листа державним виконавцем не виконано, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відповідна постанова відсутня.

Матеріалами справи не підтверджено належного виконання державним виконавцем приписів чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_10 уповноважила заявника ОСОБА_1 бути її представником в судових органах України будь-якої ланки, з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідачу та/чи третій особі; державній виконавчій службі України в т.ч. подавати та підписувати від імені ОСОБА_10 всі документи, заяви, клопотання тощо, тобто заявник ОСОБА_1 фактично володіла обсягом повноважень на подання скарги в інтересах ОСОБА_10 , чого не заперечила у судовому засіданні остання. В матеріалах даної справи містяться довіреності від ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_1 , а саме: копія довіреності від 15 серпня 2016 року, посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М., видана без права передовіри, зберігає чинність строком на три роки та дійсна до 15 серпня 2019 року (т.1 а.с. 204); копія довіреності від 21 серпня 2019 року, посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М., видана строком на три роки і дійсна до 21 серпня 2022 року, якщо не буде припинена раніше, без права передоручення наданих довіреністю повноважень третім особам (т.3 а.с.47-48); копія довіреності від 03 листопада 2022 року, посвідчена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Григорець В.М., видана строком на три роки і дійсна до 03 листопада 2025 року, якщо не буде припинена раніше, без права передоручення наданих довіреністю повноважень третім особам (т.3 а.с. 49-50).

Суд зазначає, що недотримання форми скарги в частині підписання такої від імені заявника ОСОБА_6 є формальністю в порівнянні із необхідністю дотримання принципу доступу до правосуддя, про що зазначено у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року (т.2 а.с. 171-177).

Як слідує з норм ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Зважаючи на дану норму, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити.

Про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження заявнику ОСОБА_1 стало відомо 17.04.2019 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті та поштовою випискою про отримання кореспонденції, а дні з 27.04. по 01.05.2019 року були вихідними, то останнім днем вказаного строку було 02.05.2019 року (а.с. 47, 48), і в цю дату заявниця звернулася зі скаргою, тому, суд вважає за можливе поновити строк звернення до суду з даною скаргою.

На підставі наведеного, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. 127, ч.2 ст. 247, ст. ст. 260, 261, 441, 447, 449, 451 ЦПК України, -

у х в а л и в :

поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з даною скаргою.

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 51911957 від 29.10.2018 року, ухвалену державним виконавцем Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Паращук М.В., щодо примусового виконання виконавчого листа № 346/2178/15, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 02.08.2016 року, про зобов`язання ОСОБА_2 провести перебудову добудови до квартири АДРЕСА_1 у відповідності до державних будівельних та санітарних норм, а саме відокремити добудову до квартири АДРЕСА_1 від будинку АДРЕСА_2 по цій же вулиці протипожежною стіною 1-го типу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Беркещук Б. Б.