Справа № 643/372/23
Провадження № 2/643/298/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Степанюк Д.Р.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Склярової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим в особі представника адвоката Лиски Павла Олександровича до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лиски П.О. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , яку в подальшому уточнив та в якій остаточно просить суд визнати гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 25,1 кв.м., розташований в гаражному кооперативі «Горизонт» за адресою: АДРЕСА_1 , його, ОСОБА_1 , особистою приватною власністю.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 06.06.1987 між ним та відповідачем у справі був укладений шлюб, зареєстрований в Палаці одруження «Дзержинський», актовий запис №1287. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2019 шлюб, укладений між ним відповідачем, розірвано. Посилався, що 24 квітня 2008 року ним набуто право власності на нерухоме майно гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 25,1 кв.м., який розташований в гаражному кооперативі «Горизонт» за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна є рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 квітня 2008 року, ухвалене по справі №2-2493/2008, право власності на гараж зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15.09.2008. Зазначив, що про гараж та набуття на нього права власності знала відповідачка, що не заперечується нею самою та підтверджується позивачем показанням свідків, клопотання про виклик яких ним буде подано. Вони з відповідачкою спільно користувалися гаражем, де зберігався автомобіль, яким вони користувалися майже кожен день в ході спільного сімейного життя. Були сплати рахунків на користь ГК «Горизонт» за електроенергію, утримання території, членські внески та інші витрати на утримання гаража. До того ж, за час набуття права на гараж (користування, а згодом набуття права власності) відповідачка разом з позивачем робила всі юридичні дії (ходила з позивачем по різних інстанціях задля набуття за позивачем права власності), так і дії по утриманню (прибирання, допомога позивачу у вирішенні поточних питань з обслуговування гаража та прилеглої території тощо). Посилався, що вказані обставини будуть підтверджені його поясненнями, яких він надасть суду в ході розгляду справи та показаннями свідків. З моменту розірвання шлюбу, як про це зазначає позивач, відповідачка не пред`явила претензій (вимог), позову про поділ майна подружжя, до того ж, відповідачка після розірвання шлюбу втратила інтерес до гаража, вважала це майно особистою власністю позивача, не бажала та не мала наміру його ділити. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати вказаний гараж його особистою власністю, припинивши спільну сумісну власність. Обґрунтовуючи пред`явлені позовні вимоги, позивач посилається на вимоги ч. 1 ст. 69 СК України, згідно з якими, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Також наголошував, що згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Також зазначив, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Отже, на думку позивача, для правильного вирішення справи необхідно визначити початок перебігу строку позовної давності, тобто день, коли відповідачка дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Зазначив, що відповідачка знала про наявне право на поділ майна, про обсяг майна, можливість поділу, проте не скористалася ним (правом на поділ протягом строку позовної давності), тому він, позивач, звертається до суду з даним позовом. Посилаючись у пред`явленому позові на докази, якими він обґрунтовує позовні вимоги, зазначає, що такими доказами є: рішення суду про визнання права власності на гараж та інші правовстановлюючі документи на землю, гараж, технічний паспорт; рішення суду про розірвання шлюбу; звіт про оцінку майна; показання свідків, що будуть надані в ході судового розгляду. Також позивач в позові зазначає, що спосіб захисту, який він просить застосувати, відповідає ЦК України, є дієвим та ефективним, таким чином, як про це зазначає ОСОБА_1 , пред`явлений ним позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що він як титульний власник позбавлений можливості повноцінного володіння, користування та розпоряджання своїм майном без годи відповідача, оскільки вказаний гараж був придбаний ними з відповідачем у період шлюбу. На думку позивача, невирішення питання щодо визнання гаража його особистою власністю порушує його права на володіння, користування та розпоряджання майном, що було придбано у період шлюбу та було зареєстровано на позивача, а тому він звертається до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не надала, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталася.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. Частково задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про виклик та допит як свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, прийнято відмову ОСОБА_1 від допиту раніше заявленого ним свідка ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомила. Процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Судові повістки, які направлялися судом на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу місця проживання відповідача повернулися до суду, як не отриманні, із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд, враховуючи позицію позивача, представника позивача адвоката Склярової Р.В., яка здійснювала представництво інтересів позивача в судовому засіданні, які не заперечували проти судового розгляду справи за відсутністю належним чином сповіщеного про дату, час і місце розгляду справи відповідача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутністю вказаного учасника справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Склярова Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та пояснили про обставини справи, як про них викладено у пред`явленому позові.

Так, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначив, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , вони придбали спірний гараж. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою не вирішували питання про поділ майна подружжя ані в нотаріальному, ані в судовому порядку. Повідомив, що внаслідок збройної агресії рф на території України до гаражу було влучання снаряду, внаслідок чого гараж зазнав пошкоджень. Наразі він має бажання звернутися до відповідних органів із заявою про відшкодування спричинених йому збитків, але, щоб в подальшому від ОСОБА_2 до нього не надходили вимоги про поділ гаражу, він бажає все «узаконити» на себе, щоб гараж став тільки його майном. На запитання суду відповів, що перед пред`явленням до суду даного позову з ОСОБА_2 не спілкувався, не пропонував їй вирішити питання про визнання спірного гаражу його особистою власністю у нотаріальному поряду або в інший, визначений законом спосіб, зазначив, що ОСОБА_2 не знає про те, що він звернувся до суду з даним позовом. Посилався, що після розірвання шлюбу він пропонував ОСОБА_2 визначитися із майном, яке вони придбали за час шлюбу, але ані відповідач, ані він ніяких дій з цього приводу не вчиняли. Зазначив, що не може пояснити, чому не звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя. На запитання суду зазначив, що у шлюбі з ОСОБА_2 вони жили дружно, не конфліктували, спору щодо гаража в них з ОСОБА_2 немає.

Представник позивача адвокат Склярова Р.В. у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Зазначила, що оскільки відповідачка після розірвання шлюбу не звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя у визначений вимогами цивільного законодавства трирічний строк, то позивач має право ставити питання про визнання спірного гаражу його особистою приватною власністю. Посилалася, що позивач після розірвання шлюбу залишив відповідачці квартиру, а собі залишив гараж, однак на такі обставини позивач ані в первісному позові, ані в позові в його уточненій редакції не посилався, тим самим представник позивача вийшла за межі змісту пред`явленого позову.

Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника позивача - адвоката Склярової Р.В., дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 червня 1987 року у Палаці одруження «Дзержинський» в місті Харкові, актовий запис № 1287. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2019 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06 червня 1987 року в палаці одруження «Дзержинський» в місті Харкові, актовий запис № 1287, - розірвано (а.с. 18-19).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова, ухваленим 24 квітня 2008 року за наслідками розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до гаражного кооперативу «Горизонт», третя особа Харківська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно, визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 25,1 кв.м. в гаражному кооперативі «Горизонт», розташованому в АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Згідно з витягом №20228227 від 15.09.2008, сформованим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер 24701525, гараж № НОМЕР_1 , розташований в ГК «Горизонт» за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова, ухваленого 24.04.2008 по справі №2-2493/2008, належить ОСОБА_1 (а.с. 10).

Право приватної власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 у Гаражному кооперативі «Горизонт», загальною площею 25,1, розташований по АДРЕСА_1 , 04.09.2019 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я ОСОБА_1 , що знаходить своє підтвердження витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 180123008 від 06.09.2019 (а.с. 11-12).

У довідці №1068288, сформованій 13.09.2019, виданій КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , зазначено характеристики гаражного боксу № НОМЕР_1 , розташованого в гаражному кооперативі «Горизонт» в АДРЕСА_1 , станом на 31.08.2017. Довідка містить відомості, що згідно з рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 № 12/15 перейменовано вулицю ОСОБА_5 на АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Згідно зі Звітом про оцінку майна, виконану ТОВ «Оцінка24» 27.01.2023, ринкова вартість гаражного боксу № НОМЕР_1 в ГК «Горизонт», загальною площею 25,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , становить 90 520,00 гривень (а.с. 66-95).

Як убачається з матеріалів справи, разом із заявою про виклик свідків позивачем надано клопотання про долучення до матеріалів справи копій пояснень таких осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (а.с. 103, 104, 105).

Так, надаючи оцінку копіям вказаних вище заяв, суд зважає на те, що достовірно встановити обставини того, що вони написані саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , не передбачається за можливе, позаяк справжність підписів вказаних осіб у копіях наданих суду заяв не засвідчені у встановленому законом порядку. Позивач відмовився від допиту як свідка ОСОБА_4 у судовому засіданні, про що раніше заявляв клопотання та яке було судом задоволено, відмова позивача від допиту свідка прийнята судом. Клопотання про допит свідка ОСОБА_6 судом було залишено без задоволення, оскільки клопотання про виклик та допит як свідка вказаної особи було подано з порушенням вимог ч. 2 ст. 91 ЦПК України, жодних дій на усунення недоліків, які послугували перешкодою для виклику та допиту як свідка ОСОБА_6 позивачем не вчинялося. Також суд звертає увагу на те, що відомості, про які зазначено у наданих суду копіях заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є абсолютно однаковими за змістом. Відтак, про обставини того, що надані суду заяви були написані саме цими особами, можна лише припускати, а, відповідно до вимог ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, як це закріплено вимогами ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Як пояснив у судовому засіданні 06 липня 2023 року свідок ОСОБА_3 , вони з ОСОБА_1 знайомі близько восьми років, є друзями. Зазначив, що йому відомо, що подружжя ОСОБА_7 володіло гаражем на ОСОБА_8 , там стояла машина ОСОБА_1 . Йому відомо, що приблизно у 2019 році він розлучився з дружиною, зазначив, що гараж ОСОБА_1 пошкоджений внаслідок обстрілів. Зазначив, що з ОСОБА_2 він особисто не знайомий, її біля гаражу він не бачив. Пояснив, що він нічого не знає про те, чи були якісь справи у суді про поділ майна між ОСОБА_7 , або інші спори між ними з приводу майна, ОСОБА_1 йому про це нічого не казав, знає лише, що в них з колишньою дружиною є дочка, яка вже доросла, більше він нічого не знає. Зазначив, що після пошкодження гаража внаслідок обстрілу йому не відомо, чи цікавилася цим гаражем колишня дружина ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище суд встановив, що право власності у позивача на спірний гараж виникло з моменту його реєстрації в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15.09.2008, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, під час їх спільного проживання та під час існування між сторонами гарних сімейних стосунків.

Обставина спільного проживання та існування сімейних відносин між сторонами станом на час придбання спірного гаража була підтверджена позивачем у судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правилами ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Жодних доказів на підтвердження обставин того, що спірний гараж був придбаний позивачем за час шлюбу з ОСОБА_2 за його особисті кошти, позивачем суду не надано.

Таким чином на об`єкт спірного нерухомого майна гараж поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя та за встановлених фактичних обставин, суд не встановив правових підстав для визнання спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Посилання позивача та його представника у судовому засіданні на обставини того, що після розірвання шлюбу позивач та відповідач домовилися про те, що ОСОБА_2 залишається квартира, а ОСОБА_1 спірний гараж, взагалі не зазначалися позивачем у пред`явленому позові, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Більш того, жодних доказів на підтвердження наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такої домовленості суду не надано.

Посилання позивача та його представника у судовому засіданні на те, що позивач не має можливості оформити заявку на відшкодування йому збитків, спричинених пошкодженням гаража внаслідок обстрілу, оскільки гараж не перебуває в його особистій власності, не доведені позивачем жодними доказами, жодних документів, які б свідчили про те, що компетентними на те органами ОСОБА_1 було відмовлено у прийнятті такої заявки через перебування вказаного гаражу не у його особистій власності, позивачем суду не надано, як і не надано суду доказів, які підтверджують наявність таких пошкоджень в гаража.

За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З пред`явленого позивачем позову, як у його первісній, так і його уточненій редакції, не вбачається доводів на підтвердження наявності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спору з приводу гаража АДРЕСА_3 .

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що ОСОБА_2 відмовляється у позасудовому порядку вирішити питання визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, внаслідок чого він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Крім того, суд зважає на те, що у судовому засіданні позивач пояснив, що перед пред`явленням даного позову він не спілкувався з відповідачкою з питання спірного гаража, пояснив, що він не бажає, щоб після отримання ним коштів в рахунок відшкодування збитків, спричинених пошкодженням гаража внаслідок обстрілу, ОСОБА_2 залишалася співвласником цього гаража і могла на нього претендувати в подальшому, і саме з цих підстав пред`явив даний позов. Відтак, матеріалами справи обставини порушення, невизнання або оспорювання ОСОБА_2 прав ОСОБА_1 на гараж не знаходять жодного підтвердження, більш того, у судовому засіданні відсутність такого спору між ним та ОСОБА_2 підтвердив сам позивач.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, як це закріплено вимогами ч. 2 ст. 13 ЦПК України.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності, як це закріплено положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правилами ст. 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1,2 ст. 89 ЦПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене вище, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 , поданого в особі представника адвоката Лиски Павла Олександровича до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відсутнє, фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 14 липня 2023 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова