КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2696/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/8310/19

22 червня 2023 року Київський апеляційний судв складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Невідомої Т.О.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвоката Тетері Світлани Ігорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року, ухвалені під головуванням судді Кошель Б.І., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина Марини Олександрівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,-

в с т а н о в и в:

12 липня 2019 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвокат Тетеря Світлана Ігорівна направила до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина Марини Олександрівни в якій, з урахування уточнених позовних вимог, просила визнати недійсним договір оренди землі, скасувати рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребувати земельні ділянки з чужого незаконного володіння та користування і внести зміни до договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського», яке у листопаді 2016 року було перейменовано на ТОВ «Олійникова Слобода», було укладено договір оренди землі №б/н, за яким відповідачка передала позивачу земельну ділянку площею 2,28 га з кадастровим номером :03:005:0053, розташовану у межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на десять років.

16 червня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевичем О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію зазначеного права оренди на підставі рішення за індексним номером 13806036, та було зареєстровано право оренди на зазначену земельну ділянку заТовариством з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода».

Протягом усього часу дії договору оренди позивач користується земельною ділянкою у своїй господарській діяльності і належним чином сплачує орендну плату.

Проте, починаючи з лютого 2018 року відповідачка ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на позбавлення ТОВ «Олійникова Слобода» права користування земельною ділянкою за договором оренди. За скаргою, поданою ОСОБА_1 та іншими особами до Міністерства юстиції України 28 лютого 2018 року, наказом № 727/5 від 15 березня 2018 року скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0053 за ТОВ «Олійникова Слобода».

05 березня 2018 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ Агрокомплекс «Узин» договір оренди №б/н цієї ж земельної ділянки. Державним реєстром Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. було прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди на вказану ділянку за ТОВ Агрокомплекс «Узин».

ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним. Після звернення позивача до суду, 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» уклали договір про розірвання, укладеного між ними договору оренди від 05 березня 2018 року. Після чого ОСОБА_1 , за власною заявою, що була посвідчена 01 грудня 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., здійснила поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0053 на дві земельні ділянки, площею по 1,14 га кожна з кадастровими номерами: :03:005:0072 та :03:005:0073. 12 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийняті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу спірні земельні ділянки за ОСОБА_1 .

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки, за яким передала в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» обидві земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0072 та :03:005:0073. 13 грудня 2018 року державний реєстратор Ілюшина М.О. прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди на вказані земельні ділянки за ТОВ Агрокомплекс «Узин».

Вважає, що всупереч чинного законодавства України відбувся поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0053 без згоди позивача, що призвело до істотної зміни умов Договору оренди у частині зміни об`єкта оренди, а отже договір оренди потребує внесення відповідних змін до нього. 14 травня 2019 року позивач надіслав ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про внесення змін до договору оренди шляхом викладення його у новій редакції разом з проектом відповідної додаткової угоди, однак ОСОБА_1 не надала відповідь на цю пропозицію протягом встановленого позивачем строку.

Зазначає, що скасування Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за товариством права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0053, що виникло на підставі договору оренди, не припинило це право і жодним чином не вплинуло на його дійсність.

Враховуючи вищевикладене, просила суд про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року було частково задоволено заяву ТОВ «Олійникова Слобода» про забезпечення позову та накладено арешт на спірні земельні ділянки.

Ухвалою судді від 20 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

20 листопада 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гузь С.М. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2019 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.01.2020 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гузь С.М. на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2019 року про відкриття провадження повернуто апелянту.

24 березня 2020 року позивачем ТОВ «Олійникова Слобода» направлено заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначає, що після подання товариством позову набрав чинності Закон України № 340-1Х «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», яким було внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з якими ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. На підставі наведеного, позивачем позовні вимоги доповнено вимогою про припинення права оренди ТОВ Агрокомплекс «Узин» на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0072 та :03:005:0073.

Ухвалою суду від 15 липня 2020 року підготовче провадження по вказаній справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову у справі № 357/8310/19, які було застосовано ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року у вигляді арешту:

- на земельну ділянку, загальною площею 1,14 га з кадастровим номером :03:005:0072, що розташована на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, власником якої є ОСОБА_1 .

- на земельну ділянку, загальною площею 1,14 га з кадастровим номером :03:005:0073, що розташована на території Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204, власником якої є ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвокат Тетеря Світлана Ігорівна 04 січня 2021 року поштою направила апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» в повному обсязі, зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року до набрання законної сили рішення у справі № 357/9440/20, стягнути судові витрати у розмірі 40 971 грн. 60 коп.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права

Вказує на те, що суд першої інстанції посилався на висновок Великої Палати Верховного суду, викладений у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17, а також на висновки Верховного суду які були зроблені на підставі висновків у справі №322/1178/17, наведені в постанові від 01 квітня 2020 року у справі №357/8110/18. Проте, вважає що суд першої інстанції невірно застосував висновки Верховного Суду у вказаних справах, оскільки спір у справі №322/1178/17 стосувався договору оренди землі, укладеного до 01 січня 2013 року, у період дії норми ст. 18 Закону №161-XIV. Договір оренди землі, який був укладений між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 укладений 05 червня 2013 року, коли норми ст. 18 Закону №161-XIV втратили чинність.

Зазначає, що чинна редакція Закону №161-XIV, яка діяла на час укладання між позивачем та ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки, не передбачала державну реєстрацію договору оренди землі та не передбачала, що договір оренди землі набирає чинності після державної реєстрації права оренди за цим договором, а тому для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі укладеного після 01 січня 2013 року мають застосовуватися загальні норми ЦК України, які стосуються договорів, для яких законом передбачена письмова форма.

Вважає, що суд першої інстанції невірно застосував норми ЦК України і Закону №161-XIV та помилково ототожнив держану реєстрацію договору оренду землі з державною реєстрацію прав оренди на земельну ділянку, що призвело до неправильного застосування норм ч. 1 ст. 210 ЦК України, які передбачають, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Отже, договір оренди землі є укладеним і таким, що набрав чинність, з моменту його підписання ОСОБА_1 та позивачем.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що на момент укладання договору оренди землі проведення його державної реєстрації було неможливим, помилково ототожнив держану реєстрацію права оренди земельної ділянки з державною реєстрацією договору оренди землі, про яку йдеться у п. 37 Договору оренди землі, а також не застосував правила тлумачення правочинів, визначені у ст. 213 ЦК України, що призвело до неправильного тлумачення ним п. 37 цього договору.

Вважає, що з моменту підписання договору оренди землі в орендаря виникає право отримати від орендодавця в користування земельну ділянку, а орендодавець передає орендарю в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди. Згідно ч. 6 ст. 93 Земельного кодексу України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди. Зазначає, що поділ земельних ділянок з кадастровим номером :03:005:0053 не припинив право оренди ТОВ «Олійникова Слобода», що виникло на підставі договору оренди землі. У силу вимог ч. 3 ст. 110 Земельного кодексу України ТОВ «Олійникова Слобода» має право на отримання в оренду сформованих у результаті поділу спірних земельних ділянок і, відповідно, має право захищати це право у судовому порядку, що не врахував суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення, допустивши неправильне застосування норм ст. 110 Земельного кодексу України.

09 лютого 2021 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Марценюк Леся Анатоліїна направила відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського районного суду Київської області від 30 листопада 2020 року.

В якому зазначає, що договір оренди земельної ділянки від 05 червня 2013 року є нечинним/неукладеним, та таким, що не породжує прав та обов`язків.

Державний акт про право власності на землю ОСОБА_1 був виданий у 2003 році та не містив кадастрового номеру. Відповідно до Витягу з ДЗК, який надав позивач, кадастровий номер земельній ділянці був присвоєний на підставі Технічної документації від 17 квітня 2014 року, а земельна ділянка була зареєстрована у ДЗК лише 20 травня 2014 року. Отже, станом на 05 червня 2013 року не існувало кадастрового номеру земельної ділянки 1, відповідно, дана істотна умова договору - об`єкт оренди, не була і не могла бути узгоджена сторонами договору на дату цього нібито підписання. Відсутність згоди щодо такої істотної умови свідчить про те, що договір оренди землі є неукладеним.

Вказує на те що, невід`ємною частиною договору оренди землі від 05 червня 2013 року є акт приймання-передачі земельної ділянки, проте, в акті, наданому позивачем немає посилання - до якого договору він є додатком. Датою підписання Акту приймання-передачі зазначено 05 червня 2013 року, однак, як вже було зазначено, на цю дату кадастрового номеру у даної земельної ділянки не існувало.

Зазначає, що з 01 січня 2013 року державна реєстрація договорів оренди землі не здійснюється у Державному реєстрі земель. Замість цього проводиться державна реєстрація права оренди земельних ділянок у запровадженому у 2013 році Державному реєстрі прав. Відповідно до умов п. 16 договору оренди, наданого позивачем, строк набрання чинності договору настає після його державної реєстрації. Вважає, що наданий позивачем договір не є Типовим , оскільки має суттєві розбіжності , зокрема, відсутність частини пунктів, які наявні в типовій формі договору.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не перебувала у договірних відносинах з позивачем, не отримувала орендної плати, не знала про існування договору, що і стало підставою для звернення до Міністерства юстиції України зі скаргою.

Вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено відсутність у позивача прав, свобод або охоронюваних законом інтересів, які порушені відповідачами, так як у нього відсутнє право оренди.

16 червня 2014 року речове право на земельну ділянку за позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, наказом Міністерства юстиції України №727/5 від 15 березня 2018 року заява ОСОБА_1 була задоволена та скасовано вищезазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Зі скасуванням рішень державних реєстраторів про реєстрацію за позивачкою речового права на нерухоме майно- права оренди на спірну земельну ділянку та внесення відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають.

Зазначає, що на момент укладання 10 грудня 2018 року договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» та на дату реєстрації речових прав за таким товариством, права та інтереси позивача порушені не були, оскільки у позивача був відсутній чинний договір оренди земельної ділянки, відсутнє право оренди земельної ділянки та відсутні будь які права та інтереси на новостворені земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0072 та :03:005:0073.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що поділ земельної ділянки було проведено правомірно і такий поділ не порушує прав та інтересів позивача, оскільки підписаний позивачем договір оренди землі не набув чинності, за ним не виникло у сторін жодних прав та обов`язків, а речове право позивача було скасоване 15 березня 2018 року. 07 грудня 2018 року була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:005:0072, загальною площею 1,14 га та за кадастровим номером :03:005:0073, загальною площею 1,14 га.

Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди є підставою припинення цього права і позбавляє орендаря права оспорювати договір оренди, який є предметом спору у справі, оскільки права позивача безпосередньо не порушені договором оренди земельної ділянки від 10 грудня 2018 року, укладеним ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин». Об`єктом вказаного договору оренди є земельна ділянка кадастровий номер :03:005:0072, загальною площею 1,14 га та земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0073, загальною площею 1,14 га, які належать на праві власності ОСОБА_1 . У той же час позивач не має чинного права оренди, а відповідно і права, яке може бути відновлене, ні на земельну ділянку кадастровий номер :03:005:0053, ні на земельні ділянки кадастровий номер :03:005:0072 загальною площею 1,14 га та за кадастровим номером :03:005:0073 загальною площею 1,14 га, що є об`єктом оспорюваного договору оренди. У ДРРПНМ відсутній запис про право власності, оренди за позивачем, як на земельну ділянку кадастровий номер :03:005:0053 так і на новостворені земельні ділянки, тому і будь яких змін не має куди вносити.

Вважає, що наведена позивачем в апеляційній скарзі судова практика не має жодного відношення до спірних правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі.

Зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені позовних вимог щодо скасування рішення державного реєстратора

Оскільки вони жодним чином не порушують будь яких прав позивача, так як у нього відсутнє право оренди як на земельну ділянку :03:005:0053 так і на земельні ділянки які є об`єктом речового права. Оспорюванні рішення державного реєстратора про реєстрацію речового права оренди є правомірні та законні, а тому відсутні будь які підстави для їх скасування.

24 грудня 2020 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» адвокат Червінчик Євгеній Едуардович звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування вимог заяви зазначав, що 30 червня 2020 року між адвокатом Червінчик Є.Е. та ТОВ Агрокомплекс «Узин» було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги.

Зазначає, що в судовому засіданні 30 листопада 2020 року адвокатом було заявлено про те, що ТОВ Агрокомплекс «Узин» протягом п`яти днів надасть суду докази витрат, понесених ним на оплату вартості правничої допомоги.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з позивача на користь відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» витрати за надання правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс " Узин" в особі представника адвоката Червінчика Євгенія Едуардовича про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат по справі № 357/8310/19 задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю " Олійникова Слобода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс " Узин" судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

18 лютого 2021 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвокат Тетеря Світлана Ігорівна поштою направила на адресу суду першої інстанції апеляційну скаргу на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року. Просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у справі № 357/8310/19, поданої адвокатом Червінчиком Євгенієм Едуардовичем в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс " Узин".

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не повідомив позивача про розгляд заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення, чим позбавив позивача права надати заперечення на заяву.

Звертає увагу суду, що до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник відповідача відносить узгодження з клієнтом правової позиції, проте, на думку апелянта, такі дії представника ТОВ Агрокомплекс «Узин» не стосуються правничої допомоги та взагалі не можуть кваліфікуватись, як правнича допомога.

Окрім того зазначає, що представником відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» до суду першої інстанції не подавалось попереднього розрахунку суми судових витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги.

У судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю " Олійникова Слобода" адвокат Кравець Олександра Іванівна повністю підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Марценюк Леся Анатоліїна в судовому засіданні просила апеляційній скарги представника позивача залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення суду залишити без змін.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс "Узин" адвокат Косяк Вячеслав Миколайович в судовому засіданні також проти доводів апеляційних скарг заперечував, просив залишити їх без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відповідач державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина Марина Олександрівна в судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, а тому суд вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвоката Тетері Світлани Ігорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія РЗ № 284636, виданого 23 липня 2003 року, ОСОБА_1 набула право власності на земельну ділянку площею 2,280га. (т. 1 а.с. 19-20).

05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського» було укладено договір оренди землі.

Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_1 передала Товариству з обмеженою відповідальністю «Ім. Котовського» в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,2800 га з кадастровим номером :03:005:0053, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області (т. 1 а.с. 15-16).

Відповідно до п.п. 6-10 зазначеного договору, орендна плата нараховується і видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1262,88 грн. Додаткові умови: оранка, культивація, збір зернових на присадибній ділянці орендодавця, площею до 0,30 га буде проводитись безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви, в розмірі 200 (двісті) гривень, в разі смерті орендодавця -допомога на поховання в розмірі 500 (п`ятсот) гривень або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням. Обчислення розміру орендної плати на землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без врахування індексів інфляції. Орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року. Видача грошей, продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відомістю на видачу грошей, продукції та послуг. Розмір орендної плати переглядається 1 раз на 5 років за взаємною згодою сторін. Згідно п. 37 договору оренди він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

12 червня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич Олена Василівна прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 23052809, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0053 за ТОВ «Ім. Котовського», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та ї обтяжень (т. 1 а.с. 26).

Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Ім. Котовського» від 22 листопада 2016 року було змінено назву підприємства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода».

16 червня 2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняв рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 13806036, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку з кадастровим номер :03:005:0053 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода».

28 лютого 2018 року ОСОБА_1 та інші особи звернулись до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Розглянувши дану скаргу Міністерство юстиції України наказом № 727/5 від 15 березня 2018 року дійшло висновку про скасування рішень щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, та скасувало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 червня 2014 року № 13806036, прийняте реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. (т. 1 а.с. 32-41).

У серпні 2018 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ТОВ Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної М.О. про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2018 року була відкрито провадження у зазначеній справі (справа № 357/9159/18).

З відповіді на запит Головного управління Держгеокадастру у Київській області вбачається, що згідно із Національною кадастровою системою, земельні ділянки, зазначені у запиті, були перенесені до архівного шару. У результаті чого земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0053 була поділена згідно документацій із землеустрою щодо поділу, яка надійшла по он-лайн сервісу з присвоєнням кадастрових номерів, а саме: :03:005:0072 та :03:005:0073.

Також, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 липня 2019 року № 172333592, 01 грудня 2018 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. була посвідчена заява ОСОБА_1 про розподіл земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0053, зареєстрована за реєстровим № 3151. На підставі заяви ОСОБА_1 07 грудня 2018 року державним кадастровим реєстратором Відділу у Білоцерківському районі Міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління Держгеокадастру у Київській області були прийняті рішення про: скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0053 шляхом закриття Поземельної книги і скасування кадастрового номера цієї земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру; про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0072, загальною площею 1,14 га та державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0073, загальною площею 1,14 га, які утворилися внаслідок поділу. 12 грудня 2018 року державним реєстратором Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиною М.О. були прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на сформовані внаслідок поділу земельної ділянки за ОСОБА_1 : на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0072, загальною площею 1,14 га з індексним номером 44565280 від 12 грудня 2018 року; на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0073, загальною площею 1,14 га з індексним номером 44565578 від 12 грудня 2018 року.

10 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ Агрокомплекс «Узин» був укладений договір оренди землі, відповідно до п. 2 даного договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 1,1400; 1,1400 га, в т.ч. ріллі 1,1400; 1,1400 га, кадастрові номери :03:005:0072 та :03:005:0073, які розташовані на території Узинської міської об`єднаної територіальної громади с. О. Слобода Білоцерківського району Київської області. (т. 1 а.с. 138-140)

13 грудня 2018 року даний договір на обидві земельні ділянки був зареєстрований відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44575944 та № 44576000 державним реєстратором прав на нерухоме майно Малоєрчівської сільської ради Сквирського району Київської області Іллюшиною М.О. (т. 1 а.с. 141-142).

25 квітня 2019 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулось до ОСОБА_1 , шляхом направлення засобами поштового зв`язку пропозиції (оферти) про внесення змін до договору оренди землі № б/н від 05 червня 2013 року, який вона отримала 16 травня 2019 року (т. 1 а.с. 56-64).

У вересні 2020 року ТОВ «Олійникова Слобода» звернулося до суду з позовом до Міністерства юстиції України, у якому просило визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5, районним судом було відкрито провадження у справі № 357/9440/20. (т. 2 а.с. 134-153)

Постановою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 357/9440/20, позов ТОВ «Олійникова Слобода» про визнання незаконним і скасування наказу задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України № 727/5 від 15 березня 2018 року. Стягнуто з МЮ України на користь ТОВ «Олійникова Слобода» судовий збір у розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

Постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 357/9440/20 (провадження 61-15073св21), постанову Київського апеляційного суду від 25 серпня 2021 року в частині вирішення по суті позову ТОВ «Олійникова Слобода» про визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України № 727/5 від 15 березня 2018 року - залишено без змін, а в частині стягнення судового збору та додаткову постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі, суд першої інстанції посилався на те, що укладений 05 червня 2013 року між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 договір оренди землі було у встановленому законом порядку зареєстровано, однак наказом МЮ України № 727/5 від 15 березня 2018 року рішення державного реєстратора № 13806036 від 16 червня 2014 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано. Наведене свідчить про те, що, скасувавши рішення державного реєстратора про реєстрацію права оренди, держава офіційно не визнає і не підтверджує факту набуття позивачем права оренди на спірну земельну ділянку, належну відповідачці, оскільки відповідні відомості виключені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доводи представника позивача в частині незаконності зазначеного наказу Міністерства юстиції України, з огляду на його оскарження в Окружному адміністративному суді м. Києва, суд до уваги не приймає, оскільки на момент розгляду справи зазначений наказ є чинним і відповідного судового рішення про його скасування суду не надано. У відповідності до п. 37 укладеного між ТОВ «Олійникова Слобода» та ОСОБА_1 договору оренди, він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. За умови відсутності здійснення державної реєстрації договору, як і за умови скасування незаконно проведеної реєстрації, зазначений договір оренди землі є таким, що не набрав чинності, а відтак ТОВ «Олійникова Слобода» не набуло прав орендаря за таким договором.

Наявність договору оренди землі, який не набув чинності, не свідчить про те, що його сторони набули прав та обов`язків, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору, а відтак не є перешкодою для власників земельних ділянок для їх поділу, укладення та державної реєстрації іншого договору оренди землі з іншим орендарем.

За таких обставин, поділ земельної ділянки з кадастровим номером :03:005:0053 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0072 та :03:005:0073, державна реєстрація цих земельних ділянок за ОСОБА_1 та передача їх в оренду ТОВ Агрокомплекс «Узин» після скасування реєстрації права оренди позивача ТОВ «Олійникова Слобода», не порушує прав останнього, оскільки такі права відсутні, як вище вказувалося право оренди виникає виключно з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України є договори та інші правочини.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Питання укладення договору, його форми та визначення моменту укладення передбачені у загальній частині ЦК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України (тут і далі - у редакції, чинній на момент укладення договору оренди від 05 червня 2013 року) договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій, четвертій статті 639 ЦК України вказано, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частинах першій та другій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відносини у сфері найму (оренди) земельної ділянки регулюються ЦК України, ЗК України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (частина перша статті 792 ЦК України).

Згідно зі статтями 1, 13 Закону України «Про оренду землі» орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У частині першій статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення договорів оренди від 05 червня 2013 року та від 10 грудня 2018 року) було визначено таку форму договору оренди, а саме: договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

05 грудня 2019 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року (далі - Закон № 340-IX), частину першу статті 14 Закону України «Про оренду землі» викладено в іншій редакції: договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення договору оренди від 05 червня 2013 року) були: 1) об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) строк дії договору оренди; 3) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; 4) умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; 5) умови збереження стану об`єкта оренди; 6) умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; 7) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 8) існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; 9) визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; 10) відповідальність сторін; 11) умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону було підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі могли бути зазначені інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Істотними умовами договору оренди землі відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції на момент укладення оспорюваного договору оренди від 10 грудня 2018 року) були: 1) об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) строк дії договору оренди; 3) орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі могли зазначатися інші умови.

05 грудня 2019 року Законом № 340-IX абзац третій частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» доповнено умовою про дату укладання договору оренди.

Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років (частина перша статті 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договорів оренди).

05 грудня 2019 року Законом № 340-IX частину першу статті 19 Закону України «Про оренду землі» доповнено вимогою, що дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення.

Можна зробити висновок, що на законодавчому рівні встановлені чіткі і однозначні вимоги щодо форми і змісту договору оренди землі.

На час укладення договору оренди стаття 6 Закону України «Про оренду землі» передбачала, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час укладення договору оренди від 05 червня 2013 року) передача об`єкта оренди орендарю здійснювалася орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Стаття 17 Закону України «Про оренду землі» (у редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 191-VIII) передбачає, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

05 грудня 2019 року Законом № 340-IX частину першу статті 19 Закону України «Про оренду землі» доповнено нормою про те, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19) зазначено, що оскільки моменти укладення договору оренди землі та набрання ним чинності збігалися, то моментом укладення договору оренди землі на час дії частини третьої статті 640 ЦК України (до 01 січня 2013 року), вважалася саме його державна реєстрація, якщо сторони договору не передбачили в договорі іншого релевантного вирішення спорів щодо договору оренди землі, укладеного до 01 січня 2013 року.

У частині третій статті 640 ЦК України в редакції Закону № 1878-VI від 11 лютого 2010 року, що діє з 01 січня 2013 року, визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Разом із цим, у частині п`ятій статті 6 Закону України «Про оренду землі» (доповнено на підставі Закону від 11 лютого 2010 року № 1878-VI) визначено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Тобто, з 01 січня 2013 року державній реєстрації підлягав не сам договір оренди, а право оренди земельної ділянки.

Отже, договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх його істотних умов та його підписання у встановленій простій письмовій формі, якщо інше не узгоджено між сторонами, тобто, дотримання сторонами вимог статей 638, 759 та 792 ЦК України та статті 15 Закону України «Про оренду землі».

З моменту укладення договору оренди землі в орендодавця виникає зобов`язання передати орендарю земельну ділянку в користування на визначений у договорі строк, а в орендаря - отримати право на користування земельною ділянкою.

Зареєстроване право оренди землі є речовим правом.

Згідно з положеннями статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22), до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року у справі № 6-643цс16 у частині того, що виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вказаний висновок стосується чинності договору оренди землі, укладеного після 01 січня 2013 року, тобто, після зміни законодавчого регулювання: виключення із Закону України «Про оренду землі» вимог про необхідність державної реєстрації договору оренди та вказівки на необхідність реєстрації права оренди і виключення з тексту цього Закону посилання на укладення правочину з дня його державної реєстрації.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Олійникова Слобода» зазначало, що 05 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Ім. Котовського» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 передала Товариству з обмеженою відповідальністю «Ім. Котовського» в оренду строком на 10 років земельну ділянку площею 2,2800 га з кадастровим номером :03:005:0053, розташовану в межах Олійниково-Слобідської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Відповідно до п. 37 прикінцевих положень цей договір набирає законної сили після підписання його сторонами

Речове право на спірну земельну ділянку за позивачем згідно з договором оренди землі від 05 червня 2013 року було зареєстровано 16 червня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. (рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 13806036).

Зазначене рішення державного реєстратора скасовано наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5.

25 серпня 2021 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 357/9440/20 визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5, у тому числі в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку. Постановою Верховного Суду від 04 травня 2022 року постанову апеляційного суду від 25 серпня 2021 року в цій частині залишено без змін.

Внаслідок визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5 право оренди позивача за договором оренди землі від 05 червня 2013 року є дійсним з моменту внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку (03 жовтня 2014 року), оскільки скасування наказу відновило дію державної реєстрації цього права.

За вказаних приписів та встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновків про те, що 10-річний строк дії первинного договору оренди розпочався з 05 червня 2013 року та сплинув 05 червня 2023 року, і що на момент укладення оскаржених договорів оренди - 10 грудня 2018 року - був чинним первинний договір оренди земельної ділянки.

Закінчення строку дії договору оренди землі спричиняє усталені та законодавчо визначені наслідки, зокрема припиняються права та обов`язки, що випливають із договору, за винятком тих, які продовжують існувати після закінчення договірних відносин. Власник земельної ділянки вправі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою після закінчення договору оренди за правилами статті 317 ЦК України, укладати договори оренди з іншими орендарями на власний розсуд.

Випадки та умови, коли права і обов`язки сторін за договором оренди продовжують існувати після закінчення узгодженого строку дії цього договору незалежно від волевиявлення власника, обмежуючи останнього у його правомочностях щодо здійснення права власності, обумовлюються договором або законом.

Законодавець передбачає різні способи продовження строку дії договору оренди на новий строк, які можуть полягати у визначенні для сторони договору необхідності вдатися до активних дій для отримання бажаного результату або, навпаки, у вказівці для досягнення бажаного результату утриматися від певних дій.

Також відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), повідомивши про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Відповідно до частини першої статті 33 вищевказаного Закону про оренду землі передумовами виникнення переважного права на поновлення є: закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі; належне виконання договору орендарем; наявність інших осіб, які виявили намір укласти договір оренди цієї ж земельної ділянки.

За змістом частини четвертої статті 33 Закону про оренду землі, умови, на яких договір може бути поновлений, у будь-якому випадку узгоджуються сторонами. Якщо відсутня згода будь-якої сторони (в тому числі орендодавця) щодо орендної плати та інших істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами.

Водночас, предмет регулювання статті 33 Закону про оренду землі не може бути звужений винятково до реалізації орендарем свого переважного права, оскільки за змістом цього закону юридичним фактом, у силу якого договір укладається на новий строк (поновлюється), є досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов договору оренди землі.

Аналіз змісту цієї статті дає підстави стверджувати, що вона містить два законодавчих механізми такого поновлення: а) укладення договору оренди землі на новий строк з орендарем, який має переважне право перед іншими особами (частини друга-п`ята статті 33 Закону "Про оренду землі"); б) поновлення (продовження) існуючого договору оренди землі на той самий строк і на тих же умовах, які були передбачені договором, у загальному порядку; при цьому таке поновлення не передбачає наявності інших осіб, які виявили намір орендувати відповідну земельну ділянку (після закінчення строку дії існуючого договору), тобто, в ситуації, коли переважне право орендаря не виникає (частина шоста статті 33 Закону " Про оренду земл").

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження №14-72цс21).

Колегія суддів зазначає, що визнання недійсним договору оренди землі від 10 грудня 2018 року, який порушує переважне право первинного орендаря за договором оренди землі від 05 червня 2013 року, термін дії якого сплив 05 червня 2023 року, не є ефективним способом захисту, адже задоволення цієї позовної вимоги не здатне поновити майнову сферу позивача, а тому вимога не відповідає ефективному способу захисту. Сам по собі факт визнання недійсним договору оренди, укладеного з новим орендарем, не зумовлює автоматичного поновлення переважного права попереднього орендаря, яке підлягає захисту у спосіб, установлений законом, а саме: шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.

ОСОБА_1 уклала спірний договір оренди землі від 10 грудня 2018 року з ТОВ «Агрокомплекс «Узин», за яким було зареєстроване право оренди, ще до закінчення строку дії первинного договору оренди з ТОВ «Олійникова Слобода» від 05 червня 2013 року та до вичерпання встановленого первинним договором оренди строку для повідомлення первинним орендарем про своє бажання скористатись переважним правом щодо укладення цього договору оренди на новий строк.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що додаткова угода відповідно до пункту 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанова від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, пункт 66).

У постанові від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що якщо особа, якій належить право оренди земельної ділянки (первинний орендар) за законодавством, що було чинним до 1 січня 2013 року, після настання цієї дати не зареєструвала її право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то укладення наступного договору оренди того ж майна під час дії первинного договору оренди може порушити відповідне право первинного орендаря у разі, коли на підставі наступного договору оренди відповідна земельна ділянка передана у користування наступному орендареві, а право останнього - зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така реєстрація унеможливлює внесення запису до вказаного реєстру про право оренди тієї ж ділянки первинним орендарем. У такому випадку суд може захистити право первинного орендаря, якщо на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. В іншому випадку в позові слід відмовити (пункти 46.3, 46.4 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18).

За таких умов, якщо первинний орендар має право на укладення договору оренди (додаткової угоди до неї), то наявні два різні порушення прав первинного орендаря: з боку орендодавця (який відмовляється укладати додаткову угоду до договору оренди) та з боку наступного орендаря (який незаконно заволодів майном - правом оренди - шляхом реєстрації цього права). Тому належним способам захисту прав первинного орендаря відповідають дві позовні вимоги - про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря. На належність такого способу захисту, як визнання відсутнім права, вже вказувала Велика Палата Верховного Суду (постанова від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, пункти 6.12, 6.14).

Судове рішення про визнання відсутнім права відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації припинення права оренди.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження №14-72цс21).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155).

З огляду на вищевикладене належним способом захисту переважного права орендаря - ТОВ «Олійникова Слобода» є вимога про спонукання до укладення додаткової угоди (тобто про визнання такої угоди укладеної) та про визнання відсутнім права оренди наступного орендаря, а тому колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Олійникова Слобода» в повному обсязі з підстав, наведених у мотивувальній частині цієї постанови.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 357/ 7734/18.

Враховуючи вищевказане, державний реєстратор Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина М.О. не є належним відповідачем у даній справі, а тому в позові в цій частині слід відмовити, як заявленого до неналежного відповідача.

Щодо юрисдикції спору Велика Палата Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) дійшла правового висновку про те, що, оскільки предметом спору у справі, що переглядається, є земельні ділянки, власником яких є фізична особа, як сторона договорів оренди землі (як первісного, укладеного із позивачем, так і двох наступних, укладених із відповідачем), предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків власника земельних ділянок. А оскільки позовні вимоги ТОВ «Олійникова Слобода» до ТОВ «Агрокомплекс «Узин» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння та користування заявлені з приводу земельної ділянки, власником якої є фізична особа, яка укладала договори оренди, як з ТОВ «Олійникова Слобода», так і з ТОВ «Агрокомплекс «Узин», а тому, з огляду на характер правовідносин, з яких виник спір, його слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Така практика є сталою, підстав для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду не вбачається.

З огляду на вище викладене, колегія суддів відхиляє доводи клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Марценюк Лесі Анатоліївн про закриття апеляційного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвоката Тетері Світлани Ігорівни підлягаєчастковому задоволенню, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

Ухвалюючи у даній справі додаткове рішення та, стягуючи з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., суд першої інстанції посилався на те, що витрати у такому розмірі є обґрунтованими та відповідають принципу співмірності.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» залишено без задоволення, то судовий збір за подання позовної заяви, апеляційних скарг та витрати, пов`язані з розглядом справи, не відшкодовується та покладається на особу, яка подала позов (скарги).

Понесені та документально підтверджені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у розмірі 454,00 грн, вимоги якої за результатом перегляду справи в суді касаційної інстанції задоволено, слід покласти на позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (а.с. 132, 205-211 том 3).

Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогута, розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується, що у грудні 2020 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» - адвокат Червінчик Є.Е. подав до суду першої інстанції заяву про розподіл судових витрат. Заява мотивована тим, що під час розгляду справи відповідач ТОВ Агрокомплекс «Узин» поніс витрати на професійну допомогу адвоката.

На підтвердження вказаних вимог представник відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» до суду надав: копію договору про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року, укладеного між адвокатом Червінчиком Є.Е. і ТОВ Агрокомплекс «Узин»; копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 30 червня 2020 року; копію акта від 01 грудня 2020 року про обсяг наданої правової допомоги; копію платіжного доручення № 943 від 07 грудня 2020 року про оплату ТОВ Агрокомплекс «Узин» на користь адвоката Червінчика Є.Е. - 30 000,00 грн. «за призначенням платежу: за надання правової допомоги в суді першої інстанції у справах № 357/8310/19 та № 357/7554/19 згідно договору правової допомоги»; детальний опис наданих послуг (а.с. 74-84 том 2).

В матеріалах справи міститься копія адвокатського ордера від 30 червня 2020 року серії КС №772441; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 6, 7 том 2).

З опису наданих послуг вбачається, що адвокатом за представництво в суді першої інстанції відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» у справі № 357/8310/19, включаючи дослідження матеріалів у справі за позовом ТОВ «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі; аналіз матеріалів та підготовка правової позиції щодо захисту оспорюваних прав ТОВ Агрокомплекс «Узин»; узгодження правової позиції з клієнтом з виїздом за місцем проживання останнього в інший населений пункт, що знаходиться за межами місця знаходження офісу адвоката; підготовка клопотань, письмових пояснень тощо; участь у судових засіданнях; підготовка заяви про винесення додаткового судового рішення з додатками та направлення даних документів сторонам, використано 19 годин, що складає вартість послуг 10 000,00 грн.

За досягнення позитивного рішення у справі № 357/8310/19 у суді першої інстанції клієнт сплачує адвокату додатковий гонорар («гонорар успіху»), розмір якого визначається за домовленістю між сторонами і складає 5 000 (п`ять тисяч) грн. - пункт 2.2. додаткової угоди до договору.

В суді апеляційної інстанції представником відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин»- адвокатом Миколюк М.Д. подано розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, із долученням договору про надання правничої допомоги № 47 від 08 лютого 2021 року, укладеного між Адвокатським об?єднанням «МКБ Групп» та ТОВ Агрокомплекс «Узин», акт приймання-передачі правничої допомоги від 12 лютого 2021 року з розрахунком розміру гонорару адвоката у фіксованому розміру в сумі 10 000,00 грн. за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань Клієнту з виїздом на місце знаходження Клієнта, аналіз наданих клієнтом документів, аналіз судової практики, пов`язаної з спірними правовідносинами, складення відзиву на апеляційну скаргу, представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді, а також гонорару успіху в розмірі 7 000,00 грн (а.с. 1-19 том 3).

Загальна вартість таких послуг оцінена відповідачем ТОВ Агрокомплекс «Узин» в сумі 32 000,00 грн. (15 000,00 грн. в суді першої інстанції + 17 000,00 грн. в суді апеляційної інстанції), яку представник відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин» просив стягнути з позивача ТОВ «Олійникова Слобода».

Сторона відповідача ОСОБА_1 , інтереси якої в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області також представляв адвокат Червінчик Є.Е., вимог щодо понесених витрат на професійну допомогу адвоката в суді першої інстанції не заявляла (а.с. 219, 220 том 1).

В суді апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Марценюк Л.А. подано розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, із долученням договору про надання правничої допомоги № 18/21 від 04 лютого 2021 року, укладеного між адвокатом Марценюк Л.А. та ОСОБА_1., додаток № 1 до договору № 18/21 від 04 лютого 2021 року, акт виконаних робіт (надання послуг) № 1 від 08 лютого 2021 року, акт виконаних робіт (надання послуг) № 1 від 19 березня 2021 року (а.с. 152-155 том 2, а.с. 78-84 том 3).

З опису наданих та виконаних послуг вбачається, що адвокатом за представництво в суді апеляційної інстанції відповідача ОСОБА_1 у справі № 357/8310/19 щодо аналізу апеляційної скарги ТОВ «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року з виїздом поза робоче місце адвоката та підготовки правової позиції щодо захисту прав та інтересів клієнта, включаючи складання відзиву на апеляційну скаргу, участь в апеляційному розгляді справи використано 9 годин, що складає вартість послуг 7 500,00 грн, а також гонорар успіху в розмірі 5 000,00 грн.

Щодо оскарження додаткового рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року витрати на правничу допомогу включають такі види послуг: аналіз апеляційної скарги ТОВ «Олійникова Слобода» на додаткове рішення з виїздом поза робоче місце адвоката та підготовка правової позиції щодо захисту прав та інтересів клієнта; складання відзиву на апеляційну скаргу, участь в апеляційному розгляді справи, на які використано 7 годин, що складає вартість послуг 5 000,00 грн, а також гонорар успіху в розмірі 5 000,00 грн.

Також адвокатом Марценюк Л.А. надано послуги зі складання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року з розрахунком розміру гонорару адвоката за вказану послугу у розмірі 5 000,00 грн, а також гонорар успіху в розмірі 5 000,00 грн (а.с. 123 том 3).

У лютому 2021 року від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (а.с. 37-38 том 3).

У частині першій статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. […] Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. […] за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70 - 72) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Перевіряючи розмір витрат на надану відповідачеві ТОВ Агрокомплекс «Узин» професійну правничу допомогу адвокатом Червінчиком Є.Е. в суді першої інстанції та адвокатом Миколюком М.Д. в суді апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначені відповідачем ТОВ Агрокомплекс «Узин» витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 32 000,00 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Визначаючи розмір витрат на надану відповідачу професійну правничу допомогу адвокатами Червінчиком Є.Е., Миколюком М.Д., та розподіляючи вказані витрати між сторонами у справі, колегією суддів апеляційного суду враховується обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних робіт щодо дослідження матеріалів справи, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовкою письмового пояснення від 30 листопада 2020 року, участі адвоката Червінчика Є.Е. в судовому засіданні в суді першої інстанції 30 листопада 2020 року, яке тривало 29 хвилин, складання заяви про ухвалення додаткового рішення, відзивів на апеляційні скарги позивача, з проведеним аналізом матеріалів справи та судової практики, представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді (а.с. 50-56, 59-60, 74-77 том 2, а.с. 1-15, 39-40, 69-73 том 3).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача ТОВ «Олійникова Слобода» на користь відповідача ТОВ Агрокомплекс «Узин», до 12 000,00 грн, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатами.

Аналізуючи опис робіт, наданих послуг представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Марценюк Л.А., колегією суддів апеляційного суду ураховується, що підготовка правової позиції щодо захисту прав та інтересів клієнта, складання відзивів на апеляційні скарги позивача, участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції здійснювалось адвокатом Марценюк Л.А. в рамках однієї справи та в межах одного судового розгляду. Розгляд скарги представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Марценюк Л.А. на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у суді касаційної інстанції відбувався у порядку спрощеного провадження без проведення судових засідань.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 , зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх стягнення з позивача ТОВ «Олійникова Слобода» на користь відповідача ОСОБА_1 у розмірі 12 000,00 грн, оскільки загальний розмір вказаних витрат у сумі 32 500,00 грн є неспівмірним та суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності.

Керуючись ст.ст. 11, 203, 317, 627, 638, 639, 640 ЦК України, ст.ст. 124, 125, 126 ЗК України, ст.ст. 1, 6, 13, 14, 15, 17, 19, 33 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.4, 12, 13, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» адвоката Тетері Світлани Ігорівни задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року та додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин», Державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшина Марини Олександрівни про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (; місцезнаходження: 09137, Київська область, Білоцерківський район, село Олійникова Слобода, вулиця Центральна, 1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) відшкодування судового збору та судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 12 454,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» (; місцезнаходження: 09137, Київська область, Білоцерківський район, село Олійникова Слобода, вулиця Центральна, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомплекс «Узин» (; місцезнаходження: 09138, Київська область, Білоцерківський район, село Мала Антонівка, вулиця Олексія Цмокна, 1-А) відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, у розмірі 12 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2023 року.

Головуючий Судді: