Справа № 137/845/22
Провадження № 22-ц/801/744/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гопкін П. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 рокуСправа № 137/845/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника ОСОБА_1 адвоката Волошина Л.С., представника ОСОБА_2 адвоката Повшука В.І., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Повшука Віталія Івановича на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором навчання працівника,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором навчання працівника, мотивуючи свої вимоги тим, що24.09.2020 між нею та ОСОБА_2 було укладено договір про навчання працівника.

Предметом даного договору було врегулювання цивільно-правових відносин між роботодавцем та працівником, організації роботодавцем навчання (підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або надати додаткову освітню послугу) працівника та порядку і умов оплати роботодавцем такого навчання. Позивачкою було надано для ОСОБА_2 послуги з навчання в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1. Договору оплата навчання здійснюється роботодавцем на умовах та в порядку визначених цим договором або договором, який буде укладено з третьою особою, що здійснює навчання.

Згідно із п. 4.3. Договору укладаючи цей договір щодо організації навчання працівника, порядку та умов оплати роботодавцем такого навчання, сторони виходять з того, що працівник має намір перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання, передбаченого цим договором.

24.09.2020 ОСОБА_2 була прийнята на посаду перукаря.

04.02.2022 ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади перукаря за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.

Своєю чергою пунктом 4.5.1 Договору передбачалось, що у випадку розірвання трудових відносин працівником з власної ініціативи або роботодавцем з вини працівника до закінчення трьохрічного терміну вказаного п. 4.5 вказаного договору, працівник зобов`язався відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем витрат.

Вона оцінює обсяг наданих послуг за період 24.09.2020-21.12.2020 у розмірі 372 000,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі послуг.

Оскільки відповідачкою зобов`язання не виконані належним чином, а тому просить стягнути із ОСОБА_2 основну суму заборгованості за договором навчання працівника 372 000,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 55 342,88 грн., 3 % річних - в розмірі 5 748,16 грн, та 4 380,91 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 основну суму заборгованості за договором навчання працівника 372 000,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 55 342,88 грн., 3 % річних - в розмірі 5 748,16 грн., та 4 380, 91 грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Повшук В.І. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що наказом № 17-к від 23.09.2020 ОСОБА_2 прийнято на посаду перукаря з 24.09.2020 (а.с. 14).

24.09.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір на навчання працівника (а.с. 8-9).

Актами прийому-передачі наданих послуг підтверджується, що ОСОБА_2 надавалися інформаційно-консультативні послуги направлені на отримання навичок та знань в сфері перукарського мистецтва, практичні знання на моделях по опрацюванню техніки салонного мусового фарбування. В актах наявний підпис ОСОБА_2 під графою, що замовник не має претензій до виконавця (а.с. 25-85).

04.02.2022 відповідачка ОСОБА_2 виявила бажання звільнитись із займаної посади про що написала відповідну заяву. При цьому причиною звільнення зазначено «власне бажання» (а.с. 15).

Наказом за № 04-к від 04.02.2022 (а.с. 16) звільнено ОСОБА_2 перукаря із займаної посади 04.02.2022 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

21.07.2022 відповідачці ОСОБА_2 було надіслано вимогу про повернення заборгованості за договором про навчання працівника. Заборгованість становить 372 000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, добровільно підписуючи Договір, погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років, була прийнята на роботу та не пропрацювавши три роки звільнилась за власним бажанням, продовжила надавати послуги самостійно, а відтак зобов`язана відшкодувати понесені витрати на навчання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно зі ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1.1. та п. 1.2 Договору предметом якого є навчання працівника та включає в себе надання інформаційно-консультативних послуг; тренування; практичні завдання; надання інших знань та формування навичок в сфері перукарського мистецтва.

У відповідності до п. 17 та 18 Договору, навчання проводиться 91 календарний день з 23.09.2020 по 22.12.2020. За підсумками проведеного навчання та за умови успішного проходження навчання працівник отримує сертифікат. П. 5.1 визначено вартість навчання 6000,00 грн. за 1 день.

Згідно п. 4.3 Договору відповідно до якого, укладаючи вказаний договір сторони виходять з того, що працівника має намір перебувати у трудових відносинах з роботодавцем не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання.

Відповідно до п. 4.5.1 Договору, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи або роботодавцем з вини працівника трудових відносин з роботодавцем до закінчення трьохрічного терміну вказаного п. 4.5 Договору, працівник зобов`язався відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем витрат на навчання.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проходила навчання у ФОП ОСОБА_1 , вартість одного дня такого навчання складала 6000 грн, що підтверджується самим договором та актами приймання-передачі наданих послуг.

Разом з тим за умовами даного договору ОСОБА_2 мала перебувати у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 3 роки з моменту завершення навчання, тобто до 22.12.2023.

Проте відповідачка припинила трудові відносини за власним бажанням, посилаючись як на причину звільнення незадовільний стан здоров`я.

За таких обставин ФОП ОСОБА_1 виконала умови вказаного договору про навчання, надала передбачені договором послуги, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, натомість ОСОБА_2 не дотрималась умов щодо відпрацювання протягом 3 років у ФОП ОСОБА_1 з моменту завершення навчання, тобто до 22.12.2023, звільнилась за власним бажанням, а тому зобов`язана відшкодувати усі витрати, пов`язані з проведенням такого навчання.

Відповідно до рахунку на оплату №1 від 04 лютого 2022 року сукупний розмір вартості навчання за період з 24.09.2020 року по 21.12.2020 року складає 372 000 грн.

Вказаний рахунок був направлений на адресу відповідачки, який вона згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримала 07 лютого 2022 року, та в якому вказано, що згідно п. 4.5.1 договору працівник зобов`язаний сплатити вартість наданих послуг протягом 10-ти робочих днів після виставлення рахунку.

Проте як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОСОБА_2 на день розгляду справи заборгованість за даним договором не сплатила.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, враховуючи те, ОСОБА_2 в 10-ти денний строк не оплатила вартість послуг відповідно договору на навчання працівника, тому індекс інфляції слід розраховувати за час прострочення сплати заборгованості саме з 18 лютого 2022 року по 24 серпня 2022 року.

Інфляційні нарахування слід розраховувати за такою формулою:

[Сума заборгованості] = 372 000.00 грн.

[Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення]: березень 2022 = 104.5; квітень 2022 = 103.1; травень 2022 = 102.7; червень 2022 = 103.1; липень 2022 = 100.7;

[Сукупний індекс інфляції] = 104.5:100 (бер. 2022) * 103.1:100 (квіт. 2022) * 102.7:100 (трав. 2022) * 103.1:100 (черв. 2022) * 100.7:100 (лип. 2022) = 1.14877119.

[Інфляційне нарахування] = 372 000.00 * 1.14877119 - 372 000.00 = 55 342.88 гривень.

Розмір 3 % річних (ст. 625 ЦКУ) за період з прострочення, а саме з 18.02.2022 по 24.08.2022, складає 5 748.16 грн (372 000.00 - сума заборгованості * 3 / 100 / 365 * 188 - кількість днів прострочення).

За таких обставин, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи, дослідивши усі докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Загалом, суть апеляційної скарги зводиться не до аналізу рішення суду на предмет його незаконності та необґрунтованості (в силу п. 5 ч. 2 ст. 356 ЦПК України повинно бути зазначено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), а до суб`єктивної критики цього рішення без зазначення в апеляційній скарзі нових обставин, що підлягають встановленню, доказів, які підлягають дослідженню чи оцінці, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги носять формальний характер, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають. Ніяких нових обставин, які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Повшука Віталія Івановича слід залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Повшука Віталія Івановича залишити без задоволення.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко