Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2023 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

16 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» (змінилася назва на АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 січня 2011 року, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач отримав кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір.

Відповідач свої зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 03 липня 2017 року має заборгованість в розмірі 43 046,84 грн., з яких: 23 098,81 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 027,06 грн. нараховані відсотки за користування кредитом; 13 394,93 грн. нараховано пені; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 026,04 грн. штраф (процентна складова). За наведеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 січня 2011 року в розмірі 43 046,84 грн. та судові витрати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності, просить суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, раніше в судовому засіданні заперечив проти позову зазначивши, що невідомими особами було отримано доступ до кредитної картки та викрадено грошові кошти з карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк».

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 січня 2011 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» випустив на ім`я відповідача картку «Універсальна». При цьому відповідач підписав заяву про надання картки та анкету-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (т. 1 а. с. 7-8).

Із наданого розрахунку заборгованості та виписок про рух коштів судом встановлено, що відповідач користувався карткою та свої зобов`язання за кредитним договором виконував належним чином і станом на 06 серпня 2016 року не мав заборгованості по кредиту (т. 1 а. с. 64-67).

06 серпня 2016 року без його дозволу було збільшено кредитний ліміт 10 000 грн., та в подальшому використано кредитні кошти, зокрема шляхом зняття готівки у банкоматі м. Київ (т. 1 а. с. 66).

Після виявлення несанкціонованого збільшення кредитного ліміту по картці та зняття коштів, 07 серпня 2016 року позивач звернувся до із заявою до органів поліції, у зв`язку із чим

до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом, того, що невідома особа 06 серпня 2016 року викрала його грошові кошти із кредитного рахунку (т. 1 а. с. 59, 110-115, 126).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено того, що відповідач ініціював збільшення кредитного ліміту за своєю платіжною карткою, здійснив спірні грошові операції, а також що про ці операції його було повідомлено у момент їх вчинення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 179/1688/17.

Судом встановлено відсутність доказів того, що відповідач своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла у зв`язку з неправомірним списанням з карткового рахунку відповідача кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Керуючись ст. ст.263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук