ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/410/23 Справа № 199/3908/21 Головуючий у першій інстанції: Подорець О.Б. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 18 грудня 1971 року, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 розірвано. У зв`язку із тим, що відповідач чинив їй перешкоди у користуванні квартирою та вигнав її, позивач вимушена була звернутися до суду і рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2019 по цивільній справі №199/8265/19 ОСОБА_2 вселено у квартиру АДРЕСА_1 . З моменту вселення, відповідач все рівно чинив перешкоди у проживанні позивачки в спірній квартирі, що змусило її викликати поліцію. Після одного із викликів вона дізналася, що право власності на спірну квартиру відповідач одноособово зареєстрував на себе. Проте, квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки сторони у період шлюбу заселились в спірне житлове приміщення у Житлово-будівельному кооперативі «Стеновик». Відповідача ОСОБА_1 було прийнято в члени кооперативу. Тому позивачка просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 26.7 кв.м., що складається з 1,2 коридор, 3 - кладова. 4 - санвузол, 5 - кухня, -6 кладова, 7,8 - житлова, І лоджія.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з - 1,2 - коридор, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - кухня, 6 - кладова, 7,8 - житлові кімнати, І - лоджія, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з - 1,2 - коридор, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - кухня, 6 - кладова, 7,8 - житлові кімнати, І - лоджія. Вирішено також залишити незмінним право власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з - 1,2 - коридор, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - кухня, 6 - кладова, 7,8 - житлові кімнати, І - лоджія за ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1404,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1971 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого ГАЗС Індустріального району м. Дніпропетровська 18.12.1971 року (а.с. 9).

Восени 1984 року позивачка та відповідач, у порядку обміну житлових приміщень, вселились у квартиру АДРЕСА_1 ; до вселення сім"ї сторін у спірну квартиру пайові внески були сплачені за це житло у повному обсязі попереднім членом ЖБК. Дані факти визнані сторонами, що підтверджується письмовими матеріалами справи та поясненнями представника позивачки, представника відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Згідно копії паспорта позивачки серії НОМЕР_2 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.10.2001 року, місце проживання позивачки з 14.03.1985 року зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Місце проживання відповідача також зареєстроване за адресою по АДРЕСА_2 з 14.03.1985 року, згідно копії його паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Амур-Нижньодніпровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 19.10.2001 року (а.с. 30).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 року у цивільній справі №199/1771/19 шлюб між сторонами розірвано; рішення набрало законної сили 08.07.2019 року (а.с. 31).

Також встановлено, що у жовтні 2019 року ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, у цивільній справі №199/8265/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Вирішено усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні цією квартирою (а.с. 32-34, 35-36).

Судом апеляційної інстанції оглянуто у судовому засіданні вказану вище цивільну справу, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2020 року набрало законної сили 23 лютого 2021 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257604896 від 21.05.2021, право власності на спірні квартиру зареєстроване 13.04.2021 року за відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 43).

Відповідно до листа Житлово-будівельного кооперативу №183 "Стеновик" від 11.04.2023 року №2, пайовий внесок у повному обсязі був сплачений за квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 11 листопада 1984 року у сумі 4572,00 карбованця, що свідчить запис у книзі реєстрації пайових внесків. ОСОБА_1 є членом Житлово-будівельного кооперативу №183 «Стеновик» з моменту його реєстрації у березні 1985 року. Протокол про прийняття у членство кооперативу відсутній за форс-мажорних обставин, але є книга реєстрації усіх членів кооперативу. В архіві кооперативу відсутні ордера на вселення мешканців в будинок АДРЕСА_3 .

Статтею 372 ЦК України, визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.

До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Статтею 28 КпШС встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

За змістом ч. 2 ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до роз`яснень пункту 22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток.

Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу (стаття 29 КпШС).

Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають у обох із подружжя, а тому якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 79 ЖК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), наймач жилого приміщення вправі за письмовою згодою членів сім`ї, що проживають разом із ним, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного приміщення з іншим наймачем або членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті.

Згідно ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя; встановивши, що спірна квартира по АДРЕСА_2 була набута у 1984 році під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та під час спільного проживання, що підтверджується письмовими матеріалами справи, - колегія дійшла висновку, що місцевий суд правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя сторін та визнання, у порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цієї квартири.

Частинами першою та другою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спосіб захисту про залишення незмінним права власності за відповідачем на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 не передбачений вказаною вище статтею, а також нормами ЦК України і СК України.

У даному випадку належним вирішенням спору у даній справі про поділ майна подружжя буде визнання у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині залишення незмінним права власності на 1/2 частину спірної квартири за ОСОБА_1 , з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Посилання апелянта на те, що право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване (13.04.2021 року) за ним у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно після розірвання шлюбу 08.07.2019 року, не спростовує викладених вище фактів набуття майна у період шлюбу.

Державна реєстрація прав є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття права власності на нерухоме майно, яке у даному випадку виникло значно раніше, до набрання чинності 03.08.2004 року Законом України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Доводи апелянта не спростовують факту набуття сторонами спірної квартири під час шлюбу та не спростовують наявності у позивачки права на половину вказаної квартири у зв"язку із реєстрацією права власності на неї.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦКП України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2022 року в частині залишення незмінним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з - 1,2 - коридор, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - кухня, 6 - кладова, 7,8 - житлові кімнати, І - лоджія, за ОСОБА_1 - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з - 1,2 - коридор, 3 - кладова, 4 - санвузол, 5 - кухня, 6 - кладова, 7,8 - житлові кімнати, І - лоджія.

В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова