КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/6347/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 357/14141/21

19 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича адвоката Коваль Ростислава Олександровича на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кошель Б.І., у цивільній справі за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, в якій просила:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця щодо винесення 22.12.2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 357/14141/21, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20.12.2022 року про: змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». Зобов`язати ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2

- скасувати постанову приватного виконавця від 22.12. 2022 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 357/14141/21, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20.12.2022 року про: змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». Зобов`язати ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2022 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП УКраїни» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2

27.10.2022 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2022 року набрало законної сили.

02.11.2022 року ФОП ОСОБА_1 був винесений наказ № 1 про внесення зміни до наказу, а саме: Внести зміни до наказу «Про звільнення ОСОБА_2 » від 18.06.2021 № 2, а саме: причину звільнення «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» замінити на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». При наданні ОСОБА_2 трудової книжки, внести до неї відповідні зміни. Особі, відповідальній за ведення бухгалтерського обліку, внести відповідні коригування до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІ квартал 2021 року.

09.11.2022 року ФОП ОСОБА_1 був поданий звіт і прийнятий ПФУ.

На адресу ОСОБА_2 був направлений лист із копією наказу для відома.

Таким чином, оскільки ФОП ОСОБА_1 виконала рішення суду в повному обсязі, підстав для відкриття виконавчого провадження та відповідно стягнення виконавчого збору у приватного виконавця не було.

Посилаючись на наведене, ФОП ОСОБА_1 просила задовольнити скаргу.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. щодо винесення 22.12.2022 року постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 357/14141/21, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20.12.2022 року про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України» та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 .

Скасовано постанову приватного виконавця від 22.12.2022 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 357/14141/21, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20.12.2022 року про зміну формулювання причин звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України» та зобов`язання ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з таким судовим рішення, представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. адвокат Коваль Р.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Апеляційна скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що приватним виконавцем правомірно було відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий лист відповідав вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», поданий за місцем знаходження боржника. Крім того, виконавчий лист не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист не скасовано.

Вказував, що боржником у виконавчому провадженні досі не було належним чином виконано покладені на нього обов`язки за рішенням суду, зокрема не внесено виправлень у трудову книжку ОСОБА_2 .

Крім того, вказував, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що з боржника стягнуто основну винагороду приватного виконавця в межах виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Дейнека С.Л. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Зауважував, що на виконання рішення суду, 02.11.2022 року ФОП ОСОБА_3 був винесений наказ № 1 про внесення зміни до наказу, а саме: Внести зміни до наказу «Про звільнення ОСОБА_2 » від 18.06.2021 № 2, а саме: причину звільнення «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» замінити на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». При наданні ОСОБА_2 трудової книжки, внести до неї відповідні зміни. Особі, відповідальній за ведення бухгалтерського обліку, внести відповідні коригування до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за ІІ квартал 2021 року. 09.11.2022 року ФОП ОСОБА_1 був поданий звіт і прийнятий ПФУ, а тому після прийняття ПФУ пакету звіту і були внесені зміни до електронної трудової книжки ОСОБА_2 .. При цьому, в рішенні суду не зазначену в яку саме трудову книжку потрібно вносити зміни, а ОСОБА_2 щодо внесення відповідних змін до трудової книжки, яка знаходиться у її володінні, не зверталася.

В судовому засіданні представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. адвокат Коваль Р.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ФОП ОСОБА_1 та її представник Дейнека С.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області частково задоволено позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення та внесення запису до трудової книжки, стягнення заробітної плати та компенсації нарахованої при невчасній виплаті заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18.06.2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України». Зобов`язано ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.В іншій частині позову - відмовлено.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 27 жовтня 2022 року.

На виконання вказаного рішення, 20 грудня 2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист.

02 листопада 2022 року ФОП ОСОБА_1 на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/14141/22 2/357/215/22 від 26вересня 2022 року, видано наказ №1, яким внесено зміни до наказу «Про звільнення ОСОБА_2 » від 18червня 2021 року №26, а саме: причину звільнення «прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України» змінено на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України»; при наданні ОСОБА_2 трудової книжки, внести до неї відповідні зміни; особі, відповідальній за ведення бухгалтерського обліку, внести відповідні коригування до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого Єдиного внеску за ІІ квартал 2021 року.

09 листопада 2022 року ФОП ОСОБА_1 був поданий звіт.

22 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. було відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №357/14141/22, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 20 грудня 2022 року про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 №26 від 18 червня 2021 року з «прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України» та зобов`язати ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 , а також про стягнення виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 9 924 грн.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог скарги, оскільки 22 грудня 2022 року приватним виконавцем було стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 924 грн., без фактичного примусового виконання судового рішення, тоді як виконавчий збір за своїм призначенням є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Звертаючись до суду із скаргою, ФОП ОСОБА_1 посилалася на те, що рішення суду було виконано добровільно, тому підстав для відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору не було.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Законуза заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.ч 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ст. 31 Закону Україну «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ст. 63 Закону Україну «Про виконавче провадження»за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Встановлено, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2022 року, 20 грудня 2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18 червня 2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України»; зобов`язання ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 .

Стягувач ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука А.А. із заявою про примусове виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2022 року, додавши виконавчий лист № 357/14141/21.

Підстав для повернення виконавчого листа, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем встановлено не було.

22 грудня 2022 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 357/14141/21, виданого 20.12.2022 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про зміну формулювання причини звільнення ОСОБА_2 у наказі ФОП ОСОБА_1 № 26 від 18 червня 2021 року з «прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України»; зобов`язання ФОП ОСОБА_1 внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_2 .

У постанові про відкриття виконавчого провадження від 22 грудня 2022 року визначено, зокрема, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів; стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 924,00 грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що боржник ФОП ОСОБА_1 зверталася до приватного виконавця із наданням відповідних доказів щодо виконання нею рішення суду у добровільному порядку.

За відсутності таких доказів приватний виконавець не мав правових підстав для закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, приватним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження і доводи скарги щодо порушення приватним виконавцем вимог закону при відкритті виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Щодо висновків суду першої про порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9 924 грн., без фактичного примусового виконання судового рішення, колегія суддів зауважує, що скарга на дії приватного виконавця не містила доводів щодо незаконності постанови в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця, також відсутні і доводи щодо незаконності визначеного приватним виконавцем розміру основної винагороди.

Тому, задовольняючи скаргу, суд першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги, мотивувавши своє судове рішення незаконністю дій приватного виконавця щодо стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, вийшовши за межі вимог скарги, в якій скаржник просив визнати незаконними дії щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та скасувати таку постанову приватного виконавця.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що у разі незгоди боржника з постановою приватного виконавця в частині стягнення основної винагороди приватного виконавця, яка фактично стягується лише після примусового виконання рішення судового, а не під час відкриття виконавчого провадження, то такий спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства,

Так, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц (провадження № 14-579цс19) вказано, що: «юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), і підстав для відступлення від неї не вбачається».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) зазначено, що: «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIIIзакріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) вказано, що: «частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Аналізуючи зазначені норми права у поєднанні з висловленими Великою Палатою Верховного Суду принципами визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, слід дійти висновків, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому її слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити, оскільки судом не встановлено порушення приватним виконавцем вимог закону при відкритті виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича адвоката Коваль Ростислава Олександровича задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Сидорчука Андрія Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 квітня 2023 року.

Головуючий: Судді: