Справа №203/3563/22
Провадження №2/0203/355/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2023 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-позивача ОСОБА_1 ;

-представника позивача ОСОБА_2 ;

-представниці відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1. 19 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «НВО «Созидатель» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що від жовтня 2006 року по березень 2022 року позивач працював у відповідача на різноманітних посадах (востаннє директора департаменту замовника). При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням уточнень) про стягнення з відповідача компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки в сумі 25 540,34 грн, компенсації втрати частини заробітку за лютий березень 2022 року у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 2 423,85 грн, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період від 29.03.2022 по 28.12.2022 у сумі 141 799,49 грн, відшкодування моральної шкоди в сумі 25 000,00 грн (а.с.а.с. 1 11, 90 96).

2. 19 жовтня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позову, у якому зазначив, що позивач від 24.02.2022 по 28.03.2022 фактично не працював, отже заборгованості за цей період не існує. Заборгованість за невикористані відпустки після звільнення позивача сплачено. Крім того, відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП), не має застосовуватись, оскільки несвоєчасне погашення заборгованості пов`язано із запровадження в Україні воєнного стану (а.с.а.с. 45 47).

3. 20 лютого 2022 року відповідач подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, у якому, крім доводів, викладених у попередньому відзиві, зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди і розмір такої шкоди (а.с.а.с. 117 120, 144).

4. У судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені позовні вимоги, пояснивши, що від 02.10.2006 по 28.03.2022 позивач працював у відповідача на різноманітних посадах (востаннє директора департаменту замовника). При звільненні з позивачем не було проведено остаточного розрахунку. Такий розрахунок було проведено лише у грудні 2022 року.

5. Представниця відповідача у суді заперечувала проти позову, зазначивши, що позивач від 24.02.2022 по 28.03.2022 фактично не працював, отже заборгованості за цей період не існує. Заборгованість за невикористані відпустки після звільнення позивача сплачено у грудні 2022 року. Позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди і розмір такої шкоди. Крім того, у зв`язку з настанням форс-мажорної обставини у вигляді військової агресії російської федерації відповідач звільнений від обов`язку сплачувати компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

6. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

7. Судом було встановлено, що позивач від 02.10.2006 по 28.03.2022 позивач працював у відповідача на різноманітних посадах (востаннє директора департаменту замовника) (а.с.а.с. 22 28).

8. Остаточний розрах унок при звільненні відповідачем було проведено 28.12.2022 (а.с. 86).

9. Відповідно до частин першої, третьої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

10. Згідно з частинами першою, другою статті 94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

11. За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

12. Частиною першою статті 115 КЗпП встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

13. Судом встановлено, що при звільненні позивач несвоєчасно отримав усі належні йому кошти, що є безумовною підставою для задоволення позову в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку з позивачем.

14. За приписами статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

15. Відтак, зважаючи на те, що під час звільнення з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, середня заробітна плата за час затримки за період від 29.03.2022 по 28.12.2022 становить 184 001,94 грн.

16. Розрахунок середнього заробітку проведено судом у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок).

17. Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

18. Згідно з абзацом першим пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів.

19. Заробітна плата позивача за два фактично відпрацьованих місяця, що передували звільненню (січень, лютий 2022 року), становить 33 624,79 грн (а.с.а.с. 121, 130).

20. Кількість робочих днів за січень, лютий 2022 року становить 36 (а.с.а.с. 17, 136).

21. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: 33 624,79 ? 36 = 934,02 грн/день.

22. Визначаючи остаточну суму середньої заробітної плати, суд виходить з таких даних.

23. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період від 29.03.2022 по 28.12.2022, становить 197.

24. Відтак сума середньої заробітної плати за цей час становить: 197 х 934,02 = 184 001,94 грн (з утриманням з цих сум обов`язкових платежів і зборів).

25. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

26. Таким чином, ураховуючи приписи приведеної норми, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму середньої заробітної плати, задекларовану позивачем у заявленому ним позові, 141 799,49 грн.

27. Статтею 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

28. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

29. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

30. За приписами частини 1 статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини.

31. Ураховуючи положення приведених норм, надані позивачем докази в їх сукупності, суд вбачає наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю відповідача з несплати позивачеві заробітної плати у день звільнення та її наслідками у вигляді душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього тощо.

32. При цьому суд критично ставиться до доводів представниці відповідача щодо недоведення позивачем заподіяння йому моральної шкоди.

33. Так, стала практика Європейського суду з прав людини, рішення якого є невід`ємною частиною національного законодавства (джерелом права), свідчить про те, що інститут відшкодування немайнової шкоди зазнає трансформації, у якій йому стала властива певна презумпція.

34. Саме по собі визнання факту порушення права не є і не може слугувати достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди («Ромашов проти України» від 27.07.2004).

35. Відтак, зважаючи на встановлення судом протиправності бездіяльності відповідача, суд, з огляду на викладене вище, доходить висновку про безумовну доведеність факту заподіяння позивачеві моральної шкоди.

36. Беручи до уваги положення приведених норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь, тривалість та глибину моральних страждань, а також помірність відповідної вимоги, суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню.

37. Решта позовних вимог (стягнення компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки в сумі 25 540,34 грн, компенсації втрати частини заробітку за лютий березень 2022 року у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 2 423,85 грн) задоволенню не підлягає, оскільки надані відповідачем письмові докази спростовують доводи позову в цій частині (а.с.а.с. 79, 86, 121 140).

38. Твердження позивача про те, що він працював у період від 24.02.2023 по день звільнення також є безпідставними, оскільки спростовуються відповідними табелями обліку робочого часу (а.с.а.с. 80 82).

39. Суд також не вбачає підстав для застосування приписів частини 3 статті 10 Закону України від 15.03.2022 №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки відповідач не довів той факт, що своєчасна несплата позивачеві заробітної плати сталася внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

40. Позивачем натомість надано додаток 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 25 «Фінансова звітність малого підприємства», згідно з яким 2022 року відповідач здійснював свою діяльність, отримавши прибуток.

41. У порядку статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація його судових витрат з оплати судового збору судовий збір у сумі 4 158,67 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 700,00 грн.

42. Крім того, відповідно до статті 430 ЦПК суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині присудження позивачеві середньої заробітної плати у межах одного місяця в сумі 23 633,10 грн.

43. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265, 274, 275, 279, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» (ідентифікаційний код 13416334; 49000, Україна, місто Дніпро, вулиця Андрія Фабра, 4) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 141 798,63 гривень (з утриманням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів), компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 25 000,00 гривень, компенсацію судових витрат у сумі 15 858,67 гривень, разом 182 657,30 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середньої заробітної плати в сумі 23 633,10 гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 27 квітня 2023 року.

Суддя М.О. Католікян