КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Калініченко О.Б.
Апеляційне провадження №22-ц/824/3250/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В. , Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія» Техімпекс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року( 22 жовтня 2020 року) до суду надійшла позовна заява ТОВ «НВК «Техімпекс» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором безпроцентної позики.

Позов обґрунтовується тим, що 03 серпня 2015 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 57/01.

За умовами договору позивачем надано відповідачу безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн , яку останній зобов`язався повернути до 12 листопада 2017 року, однак зобов`язання не виконав, борг не повернув, на звернення з вимогою щодо повернення боргу не реагує, чим ухилився від виконання зобов`язання та вирішення спору мирним шляхом.

Так, станом на день укладання договору ОСОБА_1 перебував із ТОВ «НВК «Техімпекс» у трудових відносинах та займав посаду консультанта з маркетингу згідно з Наказом про прийняття на роботу № 10/04.11-К від 01 квітня 2011 року.

Загальний розмір позики становить 5000000.00 грн, яка надається частинами (п. 2.1. та п. 3.1. договору).

На підставі умов укладеного договору ТОВ «НВК «Техімпекс», як позикодавцем, надано ОСОБА_1 , як позичальнику, безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн, шляхом перерахування на картковий рахунок останнього, а сааме: 02 листопада 2015 року у розмірі 516 900 грн, 05 січня 2016 року у розмірі 212 500 грн.

Термін позики за договором розпочався з моменту набуття ним чинності, а саме з моменту передачі коштів ОСОБА_1 - 02 листопада 2015 року та закінчився по спливу 36 місяців з урахуванням додаткових 10 календарних днів, тобто 12 листопада 2017 року (п. 4.1 договору).

В подальшому, 03 вересня 2020 року відповідачу було направлено вимогу № 932/08-20 про повернення безпроцентної позики, в якій позивач просить повернути надані кошти протягом 5 банківських з дня отримання вимоги. На вимогу , відповідач надав відповідь листом від 08 вересня 2020 року, в якій посилається на відсутність у нього договору та документів щодо розрахунків між сторонами.

Разом з тим, у разі втрати чи крадіжки документів, ОСОБА_1 мав можливість звернутися з заявою до органів поліції або до ТОВ «НВК «Техімпекс» з проханням надання дублікату договору. Однак звернення з проханням надання дублікату договору до позивача не надходило.

Позивач вважає, що з моменту підписання договору та перерахування за ним грошових коштів у відповідача виник обов`язок щодо повернення даних коштів. Відповідальність за повернення коштів покладено безпосередньо на відповідача, як на позичальника. Тому відсутність (втрата) договору не може бути підставою для невиконання належним чином зобов`язань за ним.

У прохальній частині позову просить -

- стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за договором безпроцентної позики № 57/1 від 03 серпня 2015 року в сумі 729 400 грн, суму інфляції - 116 266,36 грн, 3% річних - 63 800,36 грн, а також судові витрати.

У відзиві на позов, відповідач зазначає, що він є не лише працівником, а й засновником ТОВ «НВК «Техімпекс». Пред`явленню позову передувала низка послідовних, заздалегідь спланованих злочинних дій, спрямованих на позбавлення його корпоративних прав на 50 % статутного капіталу вказаного товариства та спричинення збитків. Цей позов вважає черговою спробою безпідставно стягнути з нього грошові кошти.

Пояснює, що Товариство було створене та зареєстроване як юридична особа 05 червня 2003 року, одним із його засновників був його батько - ОСОБА_2 . У подальшому він став одноособовим учасником Товариства.

У 2011 році учасниками товариства стали також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із часткою у статутному капіталі 25 % кожен.

У відзиві також зазначено, що 05 червня 2019 року відповідача було затримано в Республіці Польща, куди він прибув у службове відрядження як засновник і як посадова особа ТОВ «НВК «Техімпекс».

Після затримання у Польщі, він був обмеженим у праві залишати територію цієї держави на підставі рішення Окружного суду м. Краків. Справу щодо екстрадиції закрито 07 липня 2020 року та 10 липня 2020 року він повернувся до України.

Водночас, користуючись його тимчасовою відсутністю, учасники ТОВ «НВК «Техімпекс» ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у лютому 2020 року з використанням підроблених документів (нібито підписаних ним на території України - у період його фактичного постійного перебування у Польщі) прийняли протиправні рішення про виведення його зі складу учасників Товариства та передали статутний капітал ТОВ «НВК «Техімпекс» у власність новоствореної ними юридичної особи - ТОВ «НВК «Імперіум», чим завдали відповідачу збитків. За цим фактом здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002719 за ч. 1 ст. 366 КК України.

Крім того, господарським судом Київської області розглядається справа № 911/2958/20 за його позовом до ТОВ «НВК «Техімпекс», ТОВ «НВК «Імперіум», пред`явленим з метою поновлення порушених корпоративних прав.

Відповідач посилається також на те, що він засновник і посадова особа товариства мав право на заробітну плату та дивіденди (оскільки діяльність Товариства була прибутковою), а тому йому цілком вистачало відповідних виплат і не було потреби в отриманні позики.

У серпні 2020 року, коли він отримав претензію ТОВ «НВК «Техімпекс» щодо повернення позики, він, не маючи будь-якої інформації з приводу нібито отримання позики, надав відповідь з пропозицією надіслати копії документів, які обґрунтовують вимоги директора Товариства. Однак відповіді не отримав.

Наголошує, що він не підписував договір безпроцентної позики за № 57/01 від 03 серпня 2015 року. Підпис на отриманій копії цього договору йому не належить, а тому заявляє що цей договір є підробленим та не може використовуватися в якості доказу у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.

Матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулися до суду 18 листопада 2021 року без виконання ухвали суду про призначення експертизи.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року позов задоволено

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» заборгованість за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в розмірі 909 466,99 грн, з яких: 729 400 грн - основна сума боргу; 116 266,36 грн - інфляційні втрати, 63 800,63 грн - три проценти річних, судовий збір у розмірі 13 642 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. У скарзі посилався на ту обставину, що суд неповно з`ясував обставини, і припустився помилкових висновків щодо наявності боргу у відповідача.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 09 березня 2023 року, 20 квітня 2023 року за адресами , які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило. Представник позивача та представник відповідача приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив , що 03 серпня 2015 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 57/01.

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що в порядку та на умовах визначених цим Договором, Позикодавець надає Позичальнику безпроцентну позику (0%), а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором термін.

Загальний розмір позики становить за цим Договором 5000000.00 грн. (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 3.1., п. 3.2. Позикодавець надає позику Позичальникові в розмірі згідно п. 2.1. даного Договору частинами, після підписання Сторонами цього Договору, в безготівковому порядку шляхом перерахування відповідних коштів Позикодавцем на картковий рахунок Позичальника, або в готівковому порядку передачі відповідних коштів Позикодавцем в касу Позичальника.

За п. 4.1. та п. 7.1. Договору термін позики визначається з моменту набуття чинності цим Договором, тобто з моменту передачі коштів у сумі, визначеній п. 2.1 цього Договору, та діє 36 місяців до повного погашення Позичальником суми згідно з п. 2.1. даного Договору.

Розділом 5 визначений порядок повернення позики, який передбачає, що позика повертається до повного її погашення частками в розмірі власний розсуд Позичальника з дати підписання даного Договору шляхом внесення відповідних коштів на розрахунковий рахунок чи в касу Позикодавця та у будь-якому випадку після закінчення терміну, визначеного в п. 4.1 цього Договору. Підтвердженням передачі коштів є квитанція з банку про перерахування відповідних коштів Позичальником на розрахунковий рахунок Позикодавця, або квитанція від прибуткового касового ордеру Позикодавця про отримання коштів від Позичальника.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, ТОВ «НВК «Техімпекс», як позикодавцем надано ОСОБА_1 , як позичальнику безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн, які були перераховані на картковий рахунок останнього: 02 листопада 2015 року у розмірі 516 900 грн, та 05 січня 2016 року у розмірі 212 500 грн.

Вказана обставина підтверджується копіями банківських виписок ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» (платіжні доручення № 61644 від 02 листопада 2015 року та № 62360 від 05 січня 2016 року). Відповідач доказів на спростування вказаної обставини не надав. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

З огляду на вказане , висновок суду , що 03 серпня 2015 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики № 57/01, за умовами якого позивачем надано відповідачу безпроцентну позику у розмірі 729 400 грн, яку останній зобов`язався повернути до 12 листопада 2017 року, однак, зобов`язання не виконав, борг не повернув, є правильним .

Як зазначив суд , відповідач оспорював підписання ним вказаного договору, зазначав, що підпис йому не належить та договір є підробленим.

За клопотанням сторони відповідача у справі ухвалою від 02 червня 2021 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експертів поставлено питання: чи виконаний підпис у документі - договір безпроцентної позики № 57/1 від 03 серпня 2015 року у графі «підпис» як позичальником ОСОБА_1 .?

В ухвалі суду було роз`яснено сторонам наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені нормами ст. 109 ЦПК України, за правилами якої у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Вбачається, що витрати по оплаті експертизи було покладено на відповідача ОСОБА_1 ..

На виконання ухвали ТОВ «НВК «Техімпекс» 21 липня 2021 року надано суду оригінал договору безпроцентної позики № 57/1 від 03 серпня 2015 року, який 26 липня 2021 року разом з матеріалами справи, копією ухвали та зразками підпису ОСОБА_1 направлено до експертної установи.

Матеріали справи з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, без виконання ухвали суду, повернулись до суду 18 листопада 2021 року у зв`язку тим, що станом на 17 листопада 2021 року відомості про сплату попередньої вартості за судову-почеркознавчу експертизу відсутні.

Таким чином, оскільки ухвала суду не була виконана у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку по оплаті експертизи, що унеможливило її проведення, суд дійшов правильного висновку, що т відповідач свідомо ухилився від участі в експертизі та не довів викладені ним у відзиві обставини.

Доводи відповідача щодо його перебування за кордоном під час підписання договору, відповідно до ст. 76-81 ЦПК України не підтверджені жодними доказами .При цьому у своїх запереченнях відповідач зазначає ,що він перебував за межами України у 2019 -2020 роках , тоді як договір укладений у 2015 році.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 у визначені договором позики строки не повернув надані йому в позику грошові кошти.

Положеннями ст.ст. 625, 629 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що умови договору відповідачем не виконані в частині повернення боргу, прийшов до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, і з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором безпроцентної позики № 57/01 від 03 серпня 2015 року в сумі 729 400 грн , інфляційні втрати у розмірі 116 266,36 грн, три проценти річних - 63 800,63 грн, а всього 909 466,99 грн. Відповідач обізнаний про справу, не скористався правом на доведення своєї правової позиції та спростування розрахунку, наданого стороною позивача. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не ґрунтується на вимогах закону, зводяться до незгоди з мотивацією рішення суду, є безпідставними.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позову, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Головуючий:

Судді: