У х в а л а

24 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 465/8554/21

провадження № 61-5045ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного судувід 02 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про зобов`язання до вчинення дій щодо реструктуризації зобов`язань за кредитними договорами,

В с т а н о в и в:

28 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просив зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» провести - реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та АКБ «Банк Форум», відповідно до вимог підпункту 10 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» в редакції Закону України № 1381-IX вiд 13 квітня 2021 року та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення такої реструктуризації і надіслати йому, позивачу, рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні позивача зобов`язання за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 листопада 2007 року він уклав з АКБ «Банк Форум» кредитний договір № 0148/07/6.10-А, згідно якого отримав споживчий кредит для придбання автомобіля в сумі 27 605,00 доларів США під 11,5% річних строком до 31 жовтня 2014 року. Зобов`язання за даним кредитним договором було забезпечено іпотечним договором від 15 лютого 2010 року. Предметом іпотеки, згiдно іпотечного договору є квартира АДРЕСА_1 .

24 грудня 2008 року позивач уклав з цим же кредитодавцем кредитний договір № 0009/08/6.10-ZDvW, відповідно до якого отримав споживчий кредит для поточних потреб у сумі 23 000 доларів США пiд 14 % річних строком до 28 жовтня 2010 року. Зобов`язання за даним кредитним договором було забезпечено іпотечним договором від 15 лютого 2010 року, посвідченим нотаріусом Вишинською О. М. Предметом іпотеки згiдно цього іпотечного договору є вказана вище квартира.

Рiшенням Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі № 465/3918/13-ц ухвалено стягнути з позивача на користь ПАТ «Банк Форум» 154 000,54 грн у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року.

Відповідно до договору № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26 березня 2019 року, укладеного мiж ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (тепер - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»), останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 0148/07/6.10-A від 02 листопада 2007 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 7 червня 2013 року у справі № 1326/9496/2012 ухвалено стягнути з нього (позивача) на користь ПАТ «Банк Форум» 159 878,54 грн у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року.

Відповідно до договору № 0002/19/5 про відступлення прав вимоги від 26 березня 2019 року, укладеного між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» (тепер - ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»), останнє набуло право вимоги за кредитним договором № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року.

З метою підготовки та подання заяви про реструктуризацію боргу за вказаними кредитними договорами, відповідно до пп.16 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехiднi положення» Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», він (позивач) 25 травня 2021 року надiслав на адресу відповідача вимогу про надання інформації про iсторiю здiйснення платежів за вищевказаними кредитними договорами, в тому числі інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного платежу, інформацію про призначення кожного здiйсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 рік за кожним видом наявного грошового зобов`язання, а також про розмiр плати, що проведена ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за відступлення права вимоги за цими кредитними договорами. На таку заяву він, отримав відповідь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» від 11 червня 2021 року, в якій не міститься інформації по суті його вимоги. З такої відповіді вбачається, що відповідачем не надано жодної інформації, передбаченої пп.16 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», за винятком відомостей про розмір плати за відступлення права вимоги без надання відповідного документа.

21 липня 2021 року позивач направив ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заяви про реструктуризацію зобов`язань за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року у порядку п.7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач отримав ці заяви 26 липня 2021 року, однак не отримав від відповідача відповідної інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні його зобов`язання за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Вважає, що відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» необхідно зобов`язати надати йому інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні його зобов`язання за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів), відповідно до поданих позивачем заяв про реструктуризацію. Оскільки відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» не надав йому iнформації відповідно до пп.16 п.7 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», щодо зобов`язань за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 2 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDVW від 24 грудня 2008 року та про історію здійснення платежів за цими договорами, то реструктуризація зобов`язань за цими кредитними договорами повинна відбуватися в порядку пп.10 п.7 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», розмір грошових зобов`язань, які підлягають реструктуризації, повинен бути зменшений на перевищення суми зобов`язань над розміром плати, сплаченої ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за відступлення йому права вимоги за цими договорами.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року позов задоволено.

Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року, укладеними між ним та АКБ «Банк Форум», відповідно до вимог підпункту 10 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» в редакції Закону України № 1381-IX вiд 13 червня 2021 року та здійснити всі обчислення, необхідні для проведення такої реструктуризації, і надіслати позивачу ОСОБА_1 рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання ОСОБА_1 за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі № 465/3918/13-ц не встановлено заборгованості, яку згідно з кредитним договором № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний був сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів). Даним рішенням суду встановлено загальну суму i заборгованості 154 000,54 грн без деталізації, згідно вимог п.7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», і при цьому така сума визначена станом на 16 травня 2012 року, а не на 01 січня 2014 року.

Крім цього, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2013 року у справі № 1326/9496/2012 не встановлено ні наявності, ні розміру простроченоi заборгованості, яку згідно з кредитним договором № 0009/08/6.10-ZDvW вiд 24 грудня 2008 року позичальник ОСОБА_1 зобов`язаний був сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованостi iз сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якоi вiдповідно до договору спливає після 01 сiчня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів). Даним рішенням суду встановлено загальну суму заборгованості 159 878,54 грн без деталiзацiї, згiдно вимог п.7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», і при цьому така сума визначена станом i на 27 липня 2012 року, а не на 01 січня 2014 року.

Отже, рішеннями Франківського районного суду м. Львова від 31 січня 2014 року у справі № 465/3918/13-ц та від 07 червня 2013 року у справі № 1326/9496/2012 не встановлено наявності чи відсутності простроченої заборгованості за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року відповідно до критеріїв, встановлених п.7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування».

Порушуючи вимоги п. 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», відповідач не провів такої реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами № 0148/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.10-ZDvW від 24 грудня 2008 року, укладеними між ОСОБА_1 та АКБ «Банк Форум», не здійснив обчислень для такої реструктуризації, не надіслав позивачу рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, включаючи інформацію про всі наявні в позивача зобов`язання за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» подало апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» задоволено, рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що у відповідності до п.п.1 п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», зобов`язання за кредитними договорами №0148/07/6.10-А від 2 листопада 2007 року та №0009/08/6.ІО-ZDvW від 24 грудня 2008 pоку, можуть бути реструктуризовані лише після погашення заборгованості, наявної станом на 01 січня 2014 року і лише на підставі заяви, поданої у визначені Законом №1734-VIII строки.

З огляду на вищенаведені вимоги Закону «Про споживче кредитування», зобов`язання за кредитними договорами №0148/07/6.10-А від 2 листопада 2007 року та №0009/08/6.ІО-ZDvW від 24 грудня 2008 pоку, можуть бути реструктуризовані лише після погашення заборгованості, наявної станом на 01 січня 2014 року і лише на підставі заяви, поданої у визначені Законом №1734-VIII строки.

26 липня 2021 року на адресу Товариства надійшли заяви позивача від 06 липня 2021 року, про проведення реструктуризації зобов`язань за кредитними договорами №014-8/07/6.10-А від 02 листопада 2007 року та № 0009/08/6.ІО-ZDvW від 24 грудня 2008 pоку, за результатами розгляду яких на адресу позивача 09 серпня 2021 року направлено дві відповіді, якими:

- роз`яснено вимоги п.п.1 п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про споживче кредитування», а саме, що обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

- повідомлено про розмір простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 року по кожному з договорів;

- надано реквізити для погашення зазначеної заборгованості, з метою здійснення реструктуризації після її погашення.

Однак вищезазначені відповіді позивач не отримав і вони повернуті на адресу Товариства з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Вказано, що для здійснення розрахунків у порядку п.п.10 п.7 необхідна наявність одночасно трьох умов, основною з яких - поточний кредитор не здійснив протягом 60 днів з дня проведення реструктуризації передбачені підпунктом 9 цього пункту обчислення та/або обчислення наявної станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості.

Встановлено, що в даній ситуації реструктуризацію не було проведено з причин наявності простроченої заборгованості за кредитними договорами станом на 01 січня 2014 року, інформація про наявну заборгованість станом на 01 січня 2014 року позивачу надавалась неодноразово, однак останнім заборгованість не погашено. Наявність заборгованості встановлена судовими рішеннями.

04 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (далі - представник) надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного судувід 02 березня 2023 року.

У касаційній скарзі представник просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року залишити в силі.

Дослідивши касаційну скаргупредставника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є зобов`язання до вчинення дій щодо реструктуризації зобов`язань за кредитними договорами.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржуване представником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного суду від 02 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про зобов`язання до вчинення дій щодо реструктуризації зобов`язань за кредитними договорами.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук