Справа № 203/3376/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника позивача - Мальцева В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 31.12.2021 року у м.Дніпрі сталась ДТП за участю автомобіля Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 та автомобіля Лексус, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.01.2022 року у справі №932/282/22, провадження №3/932/271/22, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» згідно полісу №205485233. Позивачка повідомила вказану страхову компанію про настання страхового випадку та подала всі необхідні документи для страхової виплати. Згідно висновку експерта №2102/22 від 12.02.2022 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Лексус, д.н.з. НОМЕР_2 , визначена в сумі 125778 грн. 47 коп. Посилаючись на те, що до теперішнього часу страхове відшкодування відповідачем їй не виплачено, позивачка просила стягнути з останнього недоплачене страхове відшкодування в сумі 125778 грн. 47 коп., пеню за період з 15.04.2022 року по 06.092022 року в сумі 19917 грн. 72 коп., три відсотки річних в сумі 1499 грн., інфляційні витрати в сумі 12490 грн. 08 коп., а всього стягнути 159685 грн. 27 коп. Також позивачка просила стягнути на її користь з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2589 грн. 26 коп., витрат на правову допомогу в сумі 7300 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2022 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 15.02.2023 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено Моторне (транспорте) страхове бюро України.

Протокольною ухвалою суду від 13.06.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач за неодноразовими викликами явку свого представника до суду не забезпечив, про причини неявки не повідомив. Відзиву на позов не надав.

Представник третьої особи в наданій заяві просив розглядати справу за його відсутності.

За вказаних обставин, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, суд визнав за можливе провести подальший розгляд справи за фактичної явки учасників.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст.22 Закону України №1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України Закону України №1961-IV встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31.12.2021 року у м.Дніпрі сталась ДТП за участю автомобіля Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 та автомобіля Лексус, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачці.

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.01.2022 року у справі №932/282/22, провадження №3/932/271/22, ОСОБА_2 , за фактом вказаної ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Внаслідок ДТП належному позивачці транспортному засобу Лексус, д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано механічні пошкодження та згідно висновку експерта №2102/22 від 12.02.2022 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику цього транспортного засобу, визначена в сумі 125778 грн. 47 коп.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» згідно полісу №205485233.

Позивачка повідомила вказану страхову компанію про настання страхового випадку та подала всі необхідні документи для страхової виплати.

Проте, станом на теперішній час страхове відшкодування позивачці не виплачено навіть частково.

За вказаних обставин, які не спростовані відповідачем, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченого страхового відшкодування в сумі 125778 грн. 47 коп.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України №1961-IV встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (п.36.5 ст.36 Закону України №1961-IV).

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки страховик протягом 90 днів з дня подачі позивачем заяви про виплату страхового відшкодування не здійснив виплату останнього, суд також вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення зі страхової компанії на підставі ст.36 Закону України №1961-IV та ч.2 ст.625 ЦК України пені за період з 15.04.2022 року по 06.09.2022 року в сумі 19917 грн. 72 коп., трьох відсотків річних в сумі 1499 грн., інфляційних витрат в сумі 12490 грн. 08 коп., всього таким чином стягнувши з відповідача на користь позивачки кошти в сумі 159685 грн. 27 коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини водія транспортного засобу Рено, д.н.з. НОМЕР_1 .

Поряд з цим, суд враховує, що в даному випадку відсутні передбачені Законом №1961-IV підстави для покладення обов`язкову з відшкодування моральної шкоди на страховика та позовні вимоги в цій частині належними та достатніми доказами не підтверджено, а тому останні задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно ст.19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06.03.2019 року у справі №922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» .

Крім того, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. (Правова позиція Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 15.06.2021 року у справі №159/5837/19 «Щодо витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції»).

З матеріалів справи вбачається, що на стадії підготовки звернення до суду та під час розгляду справи в суді позивачці надавалась правова допомога адвокатом Мальцевим В.ҐП., що діяв на підставі договору про надання правової допомоги від 06.07.2022 року, додаткової угоди №1 від 06.07.2022 року та виданого на підставі договору ордеру від 06.09.2022 року.

Згідно додаткової угоди № до договору від 06.07.2022 року вартість послуг адвоката за надання правової допомоги була визначено у фіксованому розмірі в сумі 7300 грн. та сплачена позивачкою згідно квитанції №08/07/2022 від 08.07.2022 року.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання позивачці відповідних послуг та їх вартості, а також враховуючи, що відповідачем у відповідності до ч.6 ст.137 ЦПК України не доведено факту неспівмірності цих витрат, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені витрати на правову допомогу в сумі 7300 грн.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 1596 грн. 85 коп., всього, з урахуванням витрат на правову допомогу в сумі 7300 грн., стягнувши судові витрати в сумі 8896 грн. 85 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23,988,990,1187,1188,1194 ЦК України, ст.ст.6,12,22,29, 34,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,133,137,141,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт», третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04214, м.Київ, вул.Північна, буд.2-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) недоплачене страхове відшкодування в сумі 125778 грн. 47 коп., пеню за період з 15 квітня 2022 року по 06 вересня 2022 року в сумі 19917 грн. 72 коп., три відсотки річних в сумі 1499 грн., інфляційні витрати в сумі 12490 грн. 08 коп., а всього стягнути 159685 грн. 27 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04214, м.Київ, вул.Північна, буд.2-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1596 грн. 85 коп., витрати на правову допомогу в сумі 7300 грн., а всього стягнути судові витрати в сумі 8896 грн. 85 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 вересня 2023 року.

Суддя С.Ю. Казак