Провадження № 2/760/5080/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (участі) учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» /далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»/ (; адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2, офіс 205) до ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення річних та інфляційних,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

15.09.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 09.09.2022, за підписом директора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. (діє на підставі статуту), в якій позивач просить стягнути з відповідача у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення 28 341,80 грн - 3 % річних та 120 649,22 грн - інфляційних нарахувань, що разом складає 148 991,02 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.09.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справу передано судді по реєстру 19.09.2022.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 23.09.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.09.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що 21.09.2007 між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 54/АК-2007.

Позивач зазначає, що у зв`язку невиконанням умов кредитного договору первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29.05.2012 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 312 801,54 грн, судовий збір в сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн, а всього 314 621,54 грн.

Позивач стверджує, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги від 06.03.2018 право вимоги за кредитним договором № 54/АК-2007 від 21.09.2007 відступлено ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», у зв`язку з чим останнє є новим кредитором відповідача за вказаним кредитним договором.

При цьому, у позові звертається увага, що такі обставини підтверджуються ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 760/6676/19, якою задоволено заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні.

Як наголошує позивач, станом на сьогоднішній день рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29.05.2012 не виконане, у зв`язку з чим, кредитор має право на отримання сум в порядку ст. 625 ЦК України, а саме: 28 341,80 грн - 3% річних та 120 649,22 грн - інфляційних нарахувань, що разом складає 148 991,02 грн.

За таких обставин, позивач просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

З відповіді Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА від 23.09.2022 вбачається, що відповідач ( ОСОБА_1 ) з 04.07.2003 по т.ч. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 33).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV громадянин України …> зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. …> За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Кореспонденція суду є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом.

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 38).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, 09.09.2023 суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади, унікальний покажчик ресурсу: https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1461775/.

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії рішення Солом`янського районного суд міста Києва від 29.05.2012 у справі № 2-525/12 з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, , рахунок № НОМЕР_2 у АТ «КБ «Експобанк», МФО 322294) стягнуто суму заборгованість за кредитним договором в розмірі 312 801,54 грн, судовий збір в сумі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн, а всього стягнути 314 621,54 грн (а.с. 7-8).

Також, до позовної заяви долучено копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 760/6676/19 (а.с. 9-11) за змістом якої: «Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2012 були задоволені вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №54/АК-2007 від 21.09.2007 в сумі 314621,54 гривень.

Встановлено, що 06 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством КБ «Експобанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір відступлення прав вимоги №51, згідно з яким ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором №54/АК-2007 від 21.09.2007. (а.с. 72-79)».

У резолютивній частині зазначеної ухвали від 09.08.2019 вказано наступне:

«Керуючись п.17.4 Перехідних положень, статтями 55, 433, 442 ЦПК України, суд ухвалив:

1.Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.

Стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Експобанк» на стадії виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва у справі №2-131/12 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором №54/АК-2007 від 21.09.2007, замінити на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.»

Зі змісту долученої копії постанови Київського апеляційного суду від 14.07.2022 у справі № 760/6676/2019 (а.с. 12-17) вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2019 - без змін.

Також, до позовної заяви долучено копії: паспорта відповідача (а.с. 19-20), реєстраційного номеру облікової картки платника податків (а.с. 20), свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 797 від 30.08.2016 (а.с. 21), копію паспорта директора ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 24-25) та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с. 22-23).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

За загальним правилом ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18): «Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначено наступне:

«Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis ) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18).

Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються три проценти річних та інфляційні втрати, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року в справі № 285/3536/20 (провадження № 61-261св22)».

Такі ж правові підходи також застосовано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 753/369/21 (провадження № 61-5785св23), що свідчить про сталість судової практики з питання застосування ст. 625 ЦК України у натуральному зобов`язанні.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2019 у справі № 760/6676/19, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.07.2022, у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, - відмовлено.

Вбачається, що заявлені в позові до стягнення три проценти річних та інфляційні нараховано на суму, яку стягнуто рішенням суду від 29.05.2012 за результатами винесення якого позивачу відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Отже, наразі три проценти річних та інфляційні втрати позивачем нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

З огляду на відмову в позові в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення річних та інфляційних, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич