КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9955/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року місто Київ

справа №367/392/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Одарюка М.П., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від усіх його доходів щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В мотивування вимог посилалася на те, що з 04 серпня 2005 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано 01 вересня 2020 року.

Від даного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем.

Вказувала, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23 листопада 2022 року.

Допущенонегайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено і встановлено факт того, чи взагалі було порушено право позивача в зазначеній цивільній справі, оскільки остання не надала жодного доказу щодо порушення свого права і підтвердження того факту, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину.

Вказувала, що відповідачем були надані суду вичерпні докази того, що він не ухилявся від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину і весь час його виконував, в тому числі сплачував аліменти з моменту народження і до сьогоднішнього дня.

Зазначала, що судом було проігноровано той факт, що за час який було стягнуто за рішенням суду аліменти, а саме з 23 листопада по 31 березня 2023 року відповідачем вже було сплачено аліменти за домовленістю сторін і це є повторним стягненням аліментів за цей період часу.

12 червня 2023 року від позивача до апеляційного суду надійшов відзивна апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04 серпня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 вересня 2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила дочку ОСОБА_4 .

Батьками ОСОБА_4 зазначені: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки голови ОСББ «Зелений будинок на Мечнікова» вих. №12 від 01 листопада 2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1 .

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня - 2100 грн., з 01 липня - 2201 грн., з 01 грудня - 2272 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2272 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала на те, що дочка знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив вказував на те, що 26 квітня 2021 року у сторін, які вже на той момент розірвали шлюб, народилась донька ОСОБА_5 . Всі фінансові питання сторони вирішили між собою за допомогою усних домовленостей, він надав позивачу для її власного використання 15000 доларів США, про що було складено і підписано розписку. Зазначав, що між сторонами було укладено письмовий договір, яким урегульовано відносини між ними стосовно дитини, участь у її вихованні та утриманні - він з моменту народження добровільно сплачує на картковий рахунок позивача аліменти у визначеному ними розмірі. Вважає, що та сума, яку він перераховує на рахунок позивача, а саме 3500 грн., є достатньою з огляду на встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та прийняти до уваги той факт, що позивач також повинна приймати участь в утриманні дитини. Наголосив на тому, що умови договору він виконує та в лютому 2023 року ним було переведено кошти на рахунок позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказувала на те, що сума виплат, яку відповідач визначив самостійно, наразі не є достатньою для належного утримання та гармонійного розвитку дитини, оскільки донька підросла і потребує значно більших матеріальних коштів.

Згідно з ст.189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав копію договору, з якого вбачається, що 10 червня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, сплату аліментів та інші питання, пов`язані з місцем та умовами проживання, вихованням та навчанням дитини.

Вказаний договір підписано сторонами, однак нотаріально не посвідчений як того вимагають положення частини 1 статті 189 СК України.

Відповідно до положень статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання відповідача на той факт, що питання сплати аліментів між сторонами врегульовано договором, оскільки договір про аліменти, який було укладено 10 червня 2021 року є нікчемним, так як не дотримано при його укладенні умови його нотаріального посвідчення, та не породжує жодних правових наслідків.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що наразі дочка сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_1 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_3 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що за час який було стягнуто за рішенням суду аліменти, а саме з 23 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року відповідачем вже було сплачено аліменти за домовленістю сторін і це є повторним стягненням аліментів за цей період часу, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

З доданих до відзиву платіжних інструкцій вбачається, що ОСОБА_1 на картку ОСОБА_3 у період з 28 квітня 2021 року по лютий 2023 року було перераховано кошти з призначенням платежу - переказ власних коштів. Аліменти.

Разом з тим, надані стороною відповідача платіжні інструкції свідчать, що матеріальна допомога ОСОБА_1 надається дочці ОСОБА_5 , однак ці обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів, а сплачені відповідачем кошти можуть бути враховані при виконанні рішення суду.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: