УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 216/1300/22

провадження № 61-5280ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення прав на спільне сумісне майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автотранспортний засіб CHERY TIGGO-2 р/н НОМЕР_1 від 05 жовтня 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_2 чорного кольору та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного автотранспортного засобу.

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 25 квітня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, заяву задовольнив. Наклав арешт шляхом заборони будь-яким особам укладати будь-які угоди стосовно автомобіля CHERY TIGGO-2 р/н НОМЕР_1 від 05 жовтня 2021 року випуску, держномер НОМЕР_2 ,чорного кольору, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати його відчуження, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, направлену на зміну власника цього автомобіля.

06 квітня 2023 року представник ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 ,засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у вказаній справі.

Повний текст оскаржуваної постанови складено 07 березня 2023 року, касаційну скаргу подано 06 квітня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Судовий збір сплачений.

Отримавши належним чином касаційну скаргу, колегія суддів вирішує питання про відкриття (відмову у відкритті) касаційного провадження у справі.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки не враховано те, що судами не було встановлено факт проживання позивача та відповідачки у шлюбі, в зв`язку з чим були відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, набуте з тверджень позивача у під час шлюбу.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову, обґрунтувати заяву та підтвердити її доказами, а також довести наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Так судом першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що між сторонами виник спір з приводу автомобіля CHERY TIGGO-2 р/н НОМЕР_1 від 05 жовтня 2021 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , чорного кольору, право власності на який зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_5 . Суд першої інстанції оцінив ризики, пов`язані з можливим відчуженням автомобіля до вирішення спору по суті, врахував співмірність заходу забезпечення позову з можливими негативними наслідками, які можуть настати у разі невжиття цих заходів забезпечення позову, та реальну загрозу чи утруднення виконання можливого рішення суду, в зв`язку з чим дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосував положення статті 150 ЦПК України, вживши заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, і такий висновок відповідає чинній правозастосовчій практиці.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до переоцінки обставин справи, які були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, що не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення прав на спільне сумісне майно.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко