Справа № 576/1656/22
Провадження № 2/576/21/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

з участю секретаря Самойленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Глухові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області, третя особа Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 28.01.2022 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000024 належний позивачу транспортний засіб VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01.02.2022 року накладено арешт на даний автомобіль та визначено місцем зберігання спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, а ухвалою цього ж суду від 08.06.2022 постановлено скасувати арешт, накладений на автомобіль та повернути його ОСОБА_1 .. Після чого, 11.07.2022 позивачем на ім`я слідчого Чухліба В.В. було направлено клопотання про повернення речового доказу, а саме автомобіля VOLVO. Таке ж клопотання направлено й до Головного управління Національної поліції в Сумській області, у підпорядкуванні якого перебуває спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за вказаною адресою. По теперішній час відповіді на подане клопотання не надійшло позивачу. Однак, листом від 13.09.2022 року слідчий Чухліб В.В. повідомив позивача про неможливість повернення речового доказу, оскільки на території спецмайданчику зазначений автомобіль відсутній, оскільки на початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України автомобілем заволоділи невстановлені особи, за фактом чого було розпочате кримінальне провадження за ч.3 ст. 289 КК України. Таким чином, позивачу завдано майнової шкоди та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. за перенесені душевні та фізичні страждання. Тому позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь середньоринкову вартість транспортного засобу VOLVO FH 12/420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 в сумі 250 000 грн., в рахунок відшкодування збитків, понесених у зв`язку із втратою майна та 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Від представника відповідача ГУНП в Сумській області Литвиненка А.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому, він вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки право позивача на володіння транспортним засобом VOLVO порушено не ГУНП в Сумській області, а невстановленими особами, які ним заволоділи, а за даним фактом було порушено кримінальне провадження. Додає, що позивачем не надано суду жодного допустимого доказу, з якого було б можливо встановити вину, протиправну діяльність або бездіяльність поліцейських під час виконання ними своїх обов`язків. Також не надано суду доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських та нібито заподіяною моральною шкодою, в тому числі розрахунку розміру грошового відшкодування моральної шкоди та не аргументовано, з чого він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди у розмірі 50000 грн.. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за їх необгрунтованістю.

Від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області також надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться до того, що до компетенції Управління, як самостійного суб`єкта владних повноважень, не належить відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Вирішення даного питання належить до виключної компетенції Державної казначейської служби України. Зазначає, що спеціальними нормами, що врегульовують питання зберігання речових доказів, визначено відповідальних осіб за їх схоронність, а саме територіальні органи Національної поліції. Також позивачем не обгрунтовано розмір матеріальної шкоди, оскільки цінова інформація на сайтах продажу автомобілів не є доказом на підтвердження суми відшкодування матеріальної шкоди. Разом з тим, не наведено розрахунків, з яких позивач виходить при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 50000 грн.. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від третьої особи - Державної казначейської служби України надійшло пояснення по справі, суть якого зводиться до того, що кошти на відшкодування шкоди безпосередньо з органу Казначейства не підлягають стягненню, вони стягуються з Державного бюджету України. Зазначає, що спеціальними нормами, що врегульовують питання зберігання речових доказів, визначено відповідальних осіб за їх схоронність, а саме територіальні органи Національної поліції. Також позивачем не обгрунтовано розмір матеріальної шкоди, оскільки цінова інформація на сайтах продажу автомобілів не є доказом на підтвердження суми відшкодування матеріальної шкоди. Разом з тим, не наведено розрахунків, з яких позивач виходить при визначенні моральної шкоди саме в розмірі 50000 грн.. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача - адвокат Макаренко С.С. в судовому засіданні підтримав позов з підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Сумській області Литвиненко А.О. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області та третьої особи Державної казначейської служби України Сіренко І.С. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненні, просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представника позивача, відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що постановою старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 29.01.2022 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000024, яке внесено до ЄРДР 28.01.2022, належний ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.06.2020 транспортний засіб VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01 лютого 2022 року накладено арешт на даний автомобіль та визначено місцем зберігання даного транспортного засобу спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А.

Позивач звернувся із заявами до Територіального управління ДБР у м. Полтава 24.03.2022 року, Сумської обласної прокуратури 28.03.2022 року та Офісу Генерального прокурора 28.03.2022 року про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ст. 367 КК України щодо зникнення його автомобіля VOLVO FH 12.420, що зберігався на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, в результаті неналежного виконання службовими особами ГУНП в Сумській області службових обов`язків; просив визнати його потерпілим від кримінального злочину. Про факт зникнення автомобіля з майданчик його повідомив 23.03.2022 в телефонній розмові ОСОБА_2 ..

05 травня 2022 року до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР були внесені відомості за фактом неналежного зберігання окремими співробітниками ГУНП в Сумській області транспортного засобу марки VOLVO FH 12.420, який належить ОСОБА_1 ..

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 08 червня 2022 постановлено скасувати арешт, накладений на автомобіль VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та повернути його власнику ОСОБА_1 .

З клопотань ОСОБА_1 на ім`я старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області Чухліба В.В. від 11.07.2022 та Головного управління Національної поліції в Сумській області 23.08.2022 вбачається, що позивач просить повернути йому речовий доказ, а саме належний йому автомобіль VOLVO FH 12.420, що зберігається на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, про що або неможливість такого повернення письмового його повідомити.

Листом від 13 вересня 2022 року слідчий Чухліб В.В. повідомив позивача про неможливість повернення належного йому автомобіля VOLVO FH 12.420, оскільки на території спец майданчику зазначений автомобіль відсутній, адже на початку повномасштабного вторгнення Росії на територію України автомобілем заволоділи невстановлені особи, за фактом чого було розпочате кримінальне провадження за ч.3 ст. 289 КК України, внесене до ЄРДР за №0000416 від 16.03.2022 року.

Так, відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) ГУНП в Сумській області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Обов`язок уповноваженої службової особи забезпечити схоронність тимчасово вилученого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, визначений частиною четвертою статті 168 КПК України.

Порядком N 1104 визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 27 Порядку N 1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з пунктами 1-26 цього Порядку.

Відповідно до статті 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За статтею 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно після скасування ухвали про накладення арешту на майно прямо передбачений чинним законодавством.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України N 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є ГУНП в Сумській області, як особа, відповідальна у спірний період за збереження та повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний, державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №920/715/17 від 12.03.2019 року.

В той же час, в Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБУ, Верховного Суду України та Державної судової адміністрації від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, а саме в пункті 19 закріплені положення щодо зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувалися як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу.

Отже, обов`язок органу, який вилучив майно, належно його зберігати та повернути особі, у якої воно було вилучено, прямо передбачений чинним законодавством.

Відомості про повернення транспортного засобу в матеріалах справи відсутні.

Водночас, факт вилучення транспортного засобу VOLVO FH 12.420 слідчим в межах кримінального провадження, його переміщення на територію спеціального майданчика для тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Чернігівська, 16А, належність його (автомобіля) позивачу, а також факт його зникнення з майданчику підтверджується матеріалами справи, сторонами під час розгляду справи не заперечувалися.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з посиланням на те, що особою відповідальною за збереження майна, у даному випадку ГУНП в Сумській області, не забезпечено схоронності тимчасово вилученого майна, у зв`язку з чим позивач зазнав збитків через зникнення належного йому транспортного засобу. За результатами судової автотоварознавчої експертизи № 13 від 10.20.2023 року ринкова вартість продажу автомобіля ідентичного за своїми технічними характеристиками автомобіля марки VOLVO FH 12.420, 2001 року випуску, VIN код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно наданих відомостей щодо нього станом на 16.06.2022 року складає 221750 грн., які підлягають стягненню з держави на користь позивача.

В той же час, частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, коли закон передбачає її відшкодування незалежно від вини заподіювана шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Тлумачення ст. ст. 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що порушенням прав позивача ОСОБА_1 , останньому була заподіяна моральна шкода, що виразилося в моральних стражданнях та додаткових зусиллях для захисту свого порушеного права.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, та виходячи із засад розумності та справедливості, суд погоджується із заявленим позивачем розміром заподіяної йому моральної шкоди в сумі 50000 грн., які необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України.

На підставі ст. 139 та ст. 141 ЦПК України з Державного бюджету України на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати в сумі 4530,50 грн..

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 247, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , матеріальну шкоду у розмірі 221750 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , заподіяну йому моральну шкоду в сумі 50000 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , понесені судові витрати в сумі 4530,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду буде оголошений 26 квітня 2023 року о 10 год.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В.Сапон