Постанова

Іменем України

05 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 2-3205/2010

провадження № 61-9327св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Карпенко С. О., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду

від 10 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі - ТОВ «ФК «Гефест») звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

В обґрунтування заяви ТОВ «ФК «Гефест» посилалося на те, що 05 жовтня 2010 року заочним рішенням у справі № 2-3205/2010 задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0 та ОСОБА_2 за договором поруки.

14 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Гефест» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У зв`язку із викладеним, заявник просив замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Гефест» щодо виконання виконавчих листів № 2-3205/2010, виданих Святошинським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони на його правонаступника, суд першої інстанції виходив із того, що аналогічні до поданої 01 жовтня 2021 року представником ТОВ «ФК «Гефест» заяви вже були розглянуті Святошинським районним судом м. Києва, а тому суд позбавлений можливості вирішити заяву про заміну сторони стягувача, оскільки вирішення такого питання фактично призвело б до повторного розгляду такої заяви, що по своїй суті за цих обставин можливо лише в рамках апеляційного провадження.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2021 року скасовано.

Задоволено заяву ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони на його правонаступника.

Замінено ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у цивільній справі № 2-3205/2010 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0.

Постанова суду мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися на будь-якій стадії процесу, незалежно від того, чи відкрито виконавче провадження. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «ФК «Гефест» вже зверталось із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні та ухвалами суду було відмовлено у задоволенні таких заяв, є безпідставними, оскільки чинним цивільним процесуальним законом не заборонено повторне звернення до суду із заявою про заміну сторони стягувача.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду, у якій просить скасувати вказану постанову, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає те, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для заміни стягувача.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами уже розглядалися заяви про заміну кредитора, тому судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

ОСОБА_2 вказувала, що ТОВ «ФК «Гефест» зазначало про те, що рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року про стягнення заборгованості не виконано, а оскаржувана ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 01 листопада 2022 року направлена на сприяння боржнику в ухиленні від виконання рішення суду, оскільки фактично статус набуто на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 14 червня 2019 року № 1517/К, який укладено із ПАТ «Дельта Банк». Однак постановою Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 759/11954/15-ц (провадження № 61-23327св18) уже розглядалася справа про стягнення заборгованості та судом касаційної інстанції зверталася увага стягувача щодо вирішення цього питання шляхом позасудового врегулювання, але з вини ПАТ «Дельта Банк» рішення, що набрало законної сили, не виконано.

Аргументи інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 2-3205/2010 із Святошинського районного суду м. Києва.

У листопаді 2022 року справа № 2-3205/2010 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року стягнено у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0 у розмірі 1 549 430,63 грн, державне мито у розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду у розмірі 30,00 грн.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0 та ОСОБА_2 за договором поруки від 07 березня 2008 року № 186357.

14 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Гефест» перейшло право вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 травня 2013 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні заяви про заміну кредитора його правонаступником та видачу виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні заяви про заміну кредитора його правонаступником, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строків пред`явлення виконавчого листа у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2018 року відмовлено ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження та про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року № 1517/К право вимоги за кредитним договором від 07 березня 2008 року № 0 від ПАТ «Дельта Банк» перейшло до ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року відмовлено ТОВ «ФК «Гефест» у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року відмовлено ТОВ «ФК «Гефест» у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому листі у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У жовтні 2021 року ТОВ «ФК «Гефест» втретє звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, в якій просило замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Гефест» у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальному правовідношенні відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій. Втрата первісним кредитором певних процесуальних прав унаслідок пропуску ним строків для вчинення процесуальних дій до моменту укладення договору відступлення права вимоги означає, що саме у такому обсязі новий кредитор може стати процесуальним правонаступником, і автоматичного поновлення процесуальних прав за наслідком укладення договору відступлення права вимоги не відбувається.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та

від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження

№ 12-69гс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила (пункти 27-130), що реалізація процесуального правонаступництва повинна мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Суди попередніх інстанцій у цій справі не з`ясували, чи видавався виконавчий лист на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2010 року у справі № 2-3205/2010, чи пред`являвся він до виконання та, у разі пред`явлення виконавчого листа до виконання, які були наслідки завершення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого листа без виконання).

З`ясування зазначених обставин має значення для правильного вирішення заяви про заміну стягувача у виконавчому листі чи у виконавчому провадженні.

Отже, враховуючи, що суд апеляційної інстанції у межах повноважень та розгляду, передбачених статтею 367 ЦПК України, не встановив фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми процесуального права, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд вважає за необхідне вийти за межі доводів касаційної скарги та врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 18 січня 2022 року у справі № 34/425 (провадження № 12-69гс21) та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційний суд має врахувати зазначене, розглянути справу з додержанням вимог матеріального і процесуального права, з`ясувати, чи пред`являвся виконавчий лист у цій справі до виконання та, у разі пред`явлення виконавчого листа до виконання, які були подальші дії державного виконавця (закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого листа без виконання), і встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно, якщо немає підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження чи для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то немає і підстав для процесуального правонаступництва.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами касаційного перегляду постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 10 серпня 2022 рокускасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді: С. О. Карпенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В. В. Пророк