УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанова А.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» (далі по тексту - позивач) до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича щодо відмови у знятті заборони відчуження на комплекс, загальною площею 8706,20 кв.м: головний механо-складальний корпус (літ. А,А), головний корпус (літ. Б), контора заводоуправління (літ. В), компресорна малярка (літ. Д), матеріальний склад (літ. Г), цех торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж), склад обмінного фонду (літ. З), павільйон Е-169 (літ. К), погреб (літ. Л), погреб-звід (погреб) (літ. М) за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3847679 - протиправними;

- зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича зняти заборону відчуження з комплекс, загальною площею 8706,20 кв.м: головний механо-складальний корпус (літ. А,А), головний корпус (літ. Б), контора заводоуправління (літ. В), компресорна малярка (літ. Д), матеріальний склад (літ. Г), цех торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж), склад обмінного фонду (літ. З), павільйон Е-169 (літ. К), погреб (літ. Л), погреб-звід (погреб) (літ. М) за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3847679.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що 06 жовтня 2006 року між ним та Акціонерним комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» було укладено кредитний договір № 121/182/118, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання акцій ВАТ «Бучанський приладобудівний завод «Веда», у розмірі 1 500 000, 00 доларів США.

06 жовтня 2006 року між позивачем та Акціонерним комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» укладено договір іпотеки ВЕС №55 від 06 жовтня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №Д-873, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О.

06 жовтня 2006 року відповідачем накладено заборону на нерухоме майно, а саме, на комплекс, загальною площею 8706,20 кв.м: головний механо-складальний корпус (літ. А,А), головний корпус (літ. Б), контора заводоуправління (літ. В), компресорна малярка (літ. Д), матеріальний склад (літ. Г), цех торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж), склад обмінного фонду (літ. З), павільйон Е-169 (літ. К), погреб (літ. Л), погреб-звід (погреб) (літ. М) за адресою: місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 44 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3847679.

Крім того, позивач вказує, що рішенням Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03 серпня 2021 року та постановою Верховного Суду від 07 грудня 2021 року, у справі №910/15783/16, визнано припиненими зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» за вказаним вище кредитним договором на суму 1 500 000,00 доларів США та щодо сплати відсотків за користування кредитом на суму 222 325,58 дол США у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином; визнано припиненим Договір іпотеки від 06 жовтня 2006 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та Відкритим акціонерним товариством «Ремторгустаткування», нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. та зареєстрований в реєстрі за № Д-873, в частині забезпечення виконання основних зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за Кредитним договором № 121/182/118 від 06 жовтня 2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та Відкритим акціонерним товариством «Ремторгустаткування».

Рішенням Господарського суду Київської області від 06 квітня 2017 року, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26 жовтня 2021 року та постановою Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі №911/3830/16, зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» вчинити дії щодо видачі Приватному акціонерному товариству «Ремторгустаткування» довідки про отримання в повному обсязі виконання зобов`язання позичальником щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором від 06 жовтня 2006 року №121/182/118 та додатковими угодами до нього, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та Відкритим акціонерним товариством «Ремторгустаткування».

24 травня 2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив зняти заборону на вказаний вище комплекс за укладеним кредитним договором №121/182/118 від 06 жовтня 2006 року та іпотечним договором ВЕС №55 від 06 жовтня 2006 року, проте, листом від 21 липня 2022 року №11/01-16 відповідач відмовив у знятті заборони, посилаючись на відсутність рішення суду щодо цього.

Позивач з вказаними діями відповідача не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року позовна заява Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії передана за підсудністю на розгляд Солом`янського районного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2023 року для розгляду справи №761/26576/22 визначено суддю Митрофанову А.О. Фактично матеріали справи передано судді 15.02.2023 року.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, слід виходити з наступного.

Так, право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04).

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини 1 та 3 статті 3 ЦПК України).

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Наведене в сукупності свідчить, що в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 2, 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення таких термінів:

- публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

- суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, визначено у статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частинами 1, 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди мають враховувати як предмет та зміст, так і суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Тобто, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктами при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, а також спори, що виникли у зв`язку із порушенням прав суб`єкта виборчого процесу або процесу референдуму.

Слід наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду (постанова від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15 тощо).

Зміст публічних правовідносин передбачає наявність відносин влади і підпорядкування, що відрізняє його від приватних правовідносин, у яких відносини ґрунтуються на юридичній рівності сторін, вільному волевиявленні та майновій самостійності. Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Якщо одна сторона у межах спірних правовідносин не здійснює владних управлінських функцій щодо іншої сторони, яка є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В даному випадку, виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправною, на думку позивача, відмовою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, як суб`єкта, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», владними функціями приймати рішення про реєстрацію відомостей у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про припинення обтяження на комплекс (нерухоме майно), який належить позивачу, у вигляді заборони відчуження, яке накладено відповідно до договору іпотеки від 06 жовтня 2006 року ВЕС №55, на підставі судового рішення, яким визнано припинений цей договір іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

На час звернення до суду із цим позовом, спір про право на предмет іпотеки - комплекс, загальною площею 8706,20 кв.м: головний механо-складальний корпус (літ. А,А), головний корпус (літ. Б), контора заводоуправління (літ. В), компресорна малярка (літ. Д), матеріальний склад (літ. Г), цех торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж), склад обмінного фонду (літ. З), павільйон Е-169 (літ. К), погреб (літ. Л), погреб-звід (погреб) (літ. М) за адресою: місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 44 та зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 3847679, вирішений рішенням Господарського суду Київської області від 30 березня 2021 року, яке набрало законної сили, у справі №910/15783/16 шляхом визнання припиненим договору іпотеки від 06 жовтня 2006 року ВЕС №55, зареєстрованого в реєстрі за №Д-873, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О.

Тобто, предметом цієї справи є лише протиправні, на думку позивача, дії відповідача - приватного нотаріуса, який діяв в даному випадку як державний реєстратор, щодо відмови зняти заборону відчуження на нерухоме майно, а не питання виконання/невиконання умов цивільно-правової угоди або оспорювання права власності позивача на вказане нерухоме майно.

Отже, спір у цій справі стосується виключно оцінки правомірності дій (рішення) державного реєстратора, вчинених (прийнятого) ним під час (за результатами) розгляду заяви позивача про зняття заборони відчуження на нерухоме майно на підставі судового рішення, що свідчить про публічно-правовий характер цього спору.

Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 820/3936/16 та Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №194/600/20-ц.

Оскільки дослідженню в цій справі підлягають виключно владні управлінські дії та рішення нотаріуса як реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, а також перевірка оскаржуваних дій приватного нотаріуса, як державного реєстратора, на відповідність вимогам, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, спір у цій справі підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З урахуванням встановлених вище обставин вважаю, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, вважаю за необхідне роз`яснити позивачеві, що такі позовні вимоги мають вирішуватися в порядку адміністративного судочинства та віднесені до юрисдикції відповідного адміністративного суду.

Керуючись ст. 186, статтями 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування» до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кащука Володимира Олександровича про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з вказаними позовними вимогами на загальних підставах до відповідного адміністративного суду.

Реквізити сторін:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Ремторгустаткування», адреса: 03680, місто Київ, вулиця Машинобудівна, будинок 44, ;

Відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кащук Володимир Олександрович, 04119, місто Київ, вулиця Древлянська, будинок 2/6, офіс 128.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова