Номер провадження: 22-ц/813/4614/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Пузанової Л.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», від імені якого діє адвокат Шишлов Олександр Євгенович, на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АРКС», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

22 липня 2020 року ОСОБА_3 , від імені якого діяв адвокат Баєнко Ярослав Володимирович, звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «АРКС» про стягнення страхового відшкодування майнової шкоди в сумі 49 221,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 04.08.2019р. о 07.10 год по вул. Мясоєдівській у м.Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням Стафі Міхаіла, та автомобіля ВАЗ, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Обидва автомобіля отримали механічні пошкодження. Вартість майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження належного йому автомобіля Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , позивач оцінює у 49 221,00 грн.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2019р. у справі №521/14573/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АТ «СК «АРКС», до якого позивач звернувся з заявою про отримання страхового відшкодування майнової шкоди, проте отримав відмову, яка обґрунтована ненаданням страховику документу, який підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП.

Позивач зазначає, що в якості підтвердження свого права власності на автомобіль Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 ним було надано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане Придністровською Молдавською Республікою.

Відповідно до ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Дану Конвенцію підписали, в тому числі, Україна та Молдова.

Придністровська Молдавська Республіка не є стороною Конвенції, проте виходячи з принципів цивільного судочинства та Конвенції про захист прав та основних свобод людини слід вважати, що наслідки невизнання держави застосовуються і стосуються лише невизнаного утворення, його представників та агентів, і не стосуються фізичних та юридичних осіб.

Крім того, відповідно до Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдови документів, що видаються компетентними органами Сторін, від 16.05.2001 року, Придністров`я і Республіка Молдова зобов`язались визнавати на території один одного дію такого документу, що видається компетентними органами Сторін, як свідоцтво про реєстрацію автотранспортних засобів.

З огляду на викладене позивач вважає, що видане Придністровською Молдавською Республікою свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є належним доказом на підтвердження його права власності на пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen, номерний знак НОМЕР_1 , а відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є необґрунтованою, у зв`язку з чим просив стягнути його в судовому порядку.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Суд вирішив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 49 221,00 грн в якості страхового відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що ДТП за участю позивача є страховим випадком, а тому у ПрАТ «СК «АРКС», як страховика винуватця ДТП, виник обов`язок з відшкодування майнових збитків потерпілій особі. Позивачем в якості підтвердження свого права власності на пошкоджений автомобіль було надано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 на транспортний засіб Volkswagen Vento, номерний знак НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 , видане Придністровською Молдавською Республікою.

Посилаючись на п.13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а також враховуючи, що відповідно до ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, суд зазначив, що такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Крім того, суд вказав, що Придністровська Молдавська Республіка хоч і не є Стороною Конвенції від 22 січня 1993 року, проте виходячи з принципів цивільного судочинства та Конвенції про захист прав та основних свобод людини слід вважати, що наслідки невизнання держави застосовуються і стосуються лише невизнаного утворення, його представників та агентів і не стосуються фізичних та юридичних осіб з невизнаних держав.

Також відповідно до Протоколу про взаємне визнання дії на території Придністров`я і Республіки Молдови документів, що видаються компетентними органами Сторін, від 16 травня 2001 року, Придністров`я і Республіка Молдова зобов`язались визнавати на території один одного дію такого документу, що видається компетентними органами Сторін, як свідоцтво про реєстрацію автотранспортних засобів (а. с. 192 193).

Додатково суд зазначив, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18.06.2019 року у справі Котофан проти Республіки Молдова та Російської Федерації (CASE OF COЮOFAN v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA AND RUSSIA (Application no. 5659/07) встановив, що оскільки Російською Федерацією здійснюється контроль над територією самопроголошеної «Придністровської Молдавської Республіки», без військової, фінансової та політичної підтримки якої вона (самопроголошена республіка) не могла б існувати, а також з урахуванням прецедентної практики Суду (рішення «Мозер проти Республіки Молдови та Росії») Російська Федерація є відповідальною за порушення права заявника на мирне володіння майном.

Враховуючи викладене, суд відхилив доводи сторони відповідача про відсутність належних умов для виплати страхового відшкодування з підстав ненадання страховику документу, який підтверджує право власності на пошкоджене майно.

Щодо доводу представника відповідача, що відповідно до Звіту № 33/19 т/з вважається знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує вартість т/з до ДТП, то суд погодився з вказаним твердженням. При цьому зазначив, що обов`язок встановлення розміру та характеру збитків, завданих пошкодженому транспортному засобу, покладено на страховика цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Оскільки позивачем до суду надано докази на підтвердження заявленого в позові розміру страхового відшкодування, а саме звіт № 33/19, замовленого у експерта Жила І.І., а відповідачем не надано власного розрахунку розміру страхового відшкодування, підтвердженого належними доказами, тому суд визнав позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та задовольнив їх у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», від імені якого діє адвокат Шишлов Олександр Євгенович, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27.07.2022 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий надає відповідну заяву та, серед іншого, документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП. Позивачем надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане на території Придністровського регіону Республіки Молдова так званим «Придністров`ям», яка не визнана світовим товариством та не є суб`єктом міжнародних правовідносин.

Протокол про взаємне визнання дій на території Придністров`я та Республіки Молдова в цілому документів, які видаються компетентними органами Сторін від 16.05.2001р., на який послався суд першої інстанції, був визнаний керівництвом Республіки Молдова недійсним, про що була зроблена офіційна заява.

Крім того, згідно з Нотою Міністерства закордонних справ і європейської інтеграції Республіки Молдова від 11.06.2007 №11140 документи про реєстрацію транспортних засобів, оформлених Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, не мають юридичної сили.

Вказані обставини не враховано судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .

Також апелянт вважає, що судом розглянуто справу з порушенням правил територіальної підсудності. Так, згідно ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Оскільки місцезнаходження зареєстровано за адресою м.Київ, Подільський район, вул. Іллінська, 8, тому вважає, що справа підсудна Подільському районному суду міста Києва.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

04.08.2019 року о 07 годині 10 хвилин, в м. Одесі по вул. Мясоєдівська мала місце ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ211540, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Також судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля марки ВАЗ211540, державний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС» згідно з полісом № АМ4818591.

Згідно звіту №33/19, складеного 26.09.2019р. суб`єктом оціночною діяльності ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту автомобіля "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_5 , становить 318 406,56 грн, вартість матеріального збитку 49 221,00 грн.

ОСОБА_3 звертався до ПрАТ «СК «АРКС» за виплатою страхового відшкодування, однак йому було відмовлено, оскільки на підтвердження права власності позивачем було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, яка не визнана світовим співтовариством та не є суб`єктом міжнародних правовідносин.

Вважаючи свої права, як власника пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, порушеними, ОСОБА_6 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина ОСОБА_2 , цивільно правова відповідальність якого на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС».

Предметом спору є відсутність, на думку скаржника, у позивача права на отримання страхового відшкодування, а також порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності.

Щодо підсудності.

За загальним правилом відповідно до статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Водночас статтею 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача.

Зокрема, частиною шостою наведеної норми ЦПК України передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

За позицією відповідача, даний спір не пов`язаний з відшкодуванням шкоди, оскільки ПрАТ «СК «АРКС» не є безпосередньо її завдавачем, а тому при вирішенні питання щодо підсудності мають застосовуватись положення ст.27 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає вказану позицію скаржника помилковою з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV.

Враховуючи, що предметом позову ОСОБА_6 є вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної майну, які пред`явлені до ПрАТ «СК «АРКС», як до боржника у деліктному зобов`язанні в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому при визначенні підсудності слід застосовувати правила, передбачені ч.6 ст.28 ЦПК України.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції положення зазначеної норми закону врахував та, встановивши, що місцем завдання шкоди, яку просить відшкодувати позивач, є Малиновський район міста Одеси, розглянув справу з дотриманням правил підсудності.

Щодо суті спірних правовідносин

Як було зазначено вище, спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За положеннями статті 5 цього Закону № 1961-IV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

При цьому, зазначений Закон № 1961-IV також визначає терміни та їх значення, яке вживається у цьому Законі. Так пунктом 1.6 статті 1 цього Закону передбачено, що власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно п.35.1 ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Одним з документів, який потерпілий повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну, є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону).

Згідно п. 36.1. ст.36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 36.2 ст.36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, за змістом п. 36.2 статті 36 Закону за відсутності документів, зазначених у статті 35, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів.

Крім того, підпунктом 37.1.3 п.37.1. ст.37 Закону № 1961-IV передбачено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Пунктом 13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», на який послався суд першої інстанції, передбачено, що відповідно до ст.386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюється також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, суд зазначив, що такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності.

Зміст цих норм свідчить по те, що захисту підлягає лише законне право потерпілого. Крім того, наявність такого права підлягає доведенню у відповідності до цивільного процесуального законодавства належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом, на підтвердження законності свого майнового інтересу позивач надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, згідно якого ОСОБА_3 володіє на праві власності транспортним засобом "VOLKSWAGEN", державний номер НОМЕР_5 .

Згідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Нотою Міністерства закордонних справ та європейської інтеграції Республіки Молдова від 11 червня 2007 року повідомлено Україну, що документи про реєстрацію транспортних засобів, оформлені Управлінням ДАІ МВС Придністровської Молдавської Республіки, не мають юридичної сили. Водночас, жителі Придністровського регіону мають змогу зареєструвати свої транспортні засоби відповідно до національного законодавства Республіки Молдова.

Згідно зі статтею 1 Договір про добросусідство, дружбу і співробітництво між Україною та Республікою Молдова, ратифіковано Законом N 459/96-ВР від 01 листопада 1996 року, Україна зобов`язується дотримуватись у відносинах з Республікою Молдова принципів непорушності кордонів, територіальної цілісності та невтручання у внутрішні справи.

Отже, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, не може бути визнане Україною належним документом, що підтверджує право власності заявника на транспортний засіб.

Аналогічних висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.06.2019р. по справі №522/5162/16-ц.

Факт керування позивачем транспортним засобом, за відсутності доказів володіння ним на законних підставах, не має наслідком законність його майнового інтересу, а тому не є передумовою для виникнення у позивача права на отримання страхового відшкодування.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 , суд першої інстанції наведеного не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про доведеність позивачем факту порушення його майнових прав, як власника пошкодженого у ДТП транспортного засобу.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на висновки ЄСПЛ у справі COTOFAN v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA AND RUSSIA, як підставу для прийняття виданого органом невизнаної «Придніпровської Молдавської Республіки» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в якості належного і допустимого доказу у даній справі про стягнення страхового відшкодування, оскільки вказана практика ЄСПЛ стосується відповідальності Російської Федерації за порушення майнових прав осіб на мирне володіння майном, порушення яких допущено на тимчасово окупованій території Придніпровського регіону Республіки Молдова. Таким чином, зазначене рішення ЄСПЛ не стосується спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, зі ОСОБА_6 підлягають стягненню понесені ПрАТ «СК «АРКС» витраті по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст.367,374,376,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», від імені якого діє адвокат Шишлов Олександр Євгенович, задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 27 липня 2022 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АРКС», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АРКС» судові витрати в розмірі 1 261,20 грн (одна тисяча двісті шістдесят одна грн 20 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ Л.В.Пузанова