У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 жовтня 2022 року вказану заяву залишено без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути.

09.01.2023 надійшла зава про усунення недоліків.

Судом відповідно до ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи», вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, було здійснено запити.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2023 року вказану заяву залишено без руху, із зазначенням недоліків які слід усунути.

Так, в ухвалі про залишення заяви без руху було вказано на те, що:

Згідно відповіді ГУ ДМС України в Закарпатській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

10 грудня 2015 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» № 888-VIII, яким функції з реєстрації місця проживання громадян делеговані органам місцевого самоврядування (раніше цю функцію здійснювала Державна міграційна служба). Постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 розроблена на виконання цього закону, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і визначає порядок реєстрації, виходячи з нових вимог.

Згідно п. 3 Загальних положень Поряду, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Згідно відповіді №11350 від 31.03.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, відомості щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , відсутні.

Згідно відомостей наданих виконавчим комітетом Баранинської сільської ради від 05.04.2023 №52-04 (зареєстровано в суді 11.05.2023), за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомостей щодо зареєстрованого місця проживання відповідача по справі ОСОБА_2 суду не надано.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви вбачається, позивач просить суд, визнати саме ОСОБА_2 та такими, що втратив право користування житловим приміщенням (будинком) за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачем до позовної зави не було надано жодних даних, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 або зареєстрований за вказаною адресою на час звернення із даним позовом до суду.

В ухвалі про залишення позовної зави без руху вказано на те, що дані розбіжності у позовній заяві позивачем жодним чином не обумовлені та ним не оговорені. А тому позивачу було вказано на необхідність привести позовні вимоги у відповідність до норм чинного законодавства, конкретизувати вимоги щодо відповідача ОСОБА_2 .

Крім цього, вухвалі від 15.05.2023, зазначено, що обираючи такий спосіб захисту порушеного права, позивач не звернув увагу на діючі зміни у чинному законодавстві, яке регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні. З врахуванням цих змін на момент звернення з цим позовом до суду не надав відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору у спосіб у визначений вищевказаним законом.

Так, 01 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон), яким встановлено порядок зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування).

Статтею 18 Закону передбачено здійснення зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), зокрема, і за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

До поданої позовної заяви, враховуючи наведені у ній обґрунтування та обраний спосіб захисту, не надано доказів по обставинам неможливості зняття відповідачів із зареєстрованого місця проживання шляхом звернення з відповідною заявою до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, що стало можливим з 01 грудня 2021 року.

Також, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано і на те, що відповідно до п.16 ч.1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» заборонено громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України. Позовна заява не містить відомостей щодо того, що відповідач по справі має відповідний дозвіл. Разом із тим, рішення суду про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи із реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Вказане свідчить про те, що вирішення даного спору, рішення за результатами розгляду зазначеної справи може вплинути на права або обов`язки Ужгородський РТЦК та СП. Проте позивачем до участі у справі в якості третьої особи як не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не залучено вказаного територіального центру комплектування.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху надано строк на усунення зазначених у ній недоліків: три дні з моменту отримання її копії.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем отримано особисто 29.06.2023, про свідчить трекінг відправлень Укрпошти.

Разом із тим, станом на 20.07.2023, недоліки на які вказано в ухвалі про залишення заяви без руху заявником не усунуто, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

В свою чергу вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком держави.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При вирішенні питання про повернення позивачеві його заяви, судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, вважаю за необхідне повідомити позивача, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош