КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1113/2023
справа №757/6433/22-ц
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Головко Ю.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у листопаді 2003 року позивачу призначено пенсію за вислугою років в розмірі 90% від встановленої заробітної плати, у відповідності до порядку проведення перерахунку пенсій прокурорсько-слідчим працівникам та визначення умови їх перерахунку.

Вказує, що 28 грудня 2014 року Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII, попередня редакція положень частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року «Про перерахування працівникам прокуратури пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників» була змінена на іншу, а саме, що «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

Положеннями підпункту 1 пункту 13 Розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України було зобов`язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону (з 26 жовтня 2014 року), а саме до 25 січня 2015 року, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим законом, зокрема, прийняття нормативно-правового акту щодо визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Вказує, що урядом відповідний нормативно-правовий акт, який закріплював би можливість перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури у строк до 25 січня 2015 року та до 13 грудня 2019 року (дня ухвалення Конституційним Судом України 13.12.2019 року рішення № 7-р(ІІ)/2019) прийнятий не був і умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначені не були.

Вказує, що 07 листопада 2018 року рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/8546/18, яке залишено в силі 31 січня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/8546/18, бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури визнано протиправною та зобов`язано протягом 30 днів з дня набрання рішення законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівниками прокуратури.

Вказує, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача позивач з 2015 року до січня 2020 року позбавлений свого права на отримання пенсії у належному, перерахованому розмірі, що є суттєвим погіршенням матеріального становища.

Зазначає, що протиправна бездіяльність відповідача завдала позивачу моральної шкоди, що складається із причинення моральних страждань та переживань через порушення його соціальних прав, як ветерана військової служби, пенсіонера органів прокуратури, тобто правознавця, та права власності на гідну пенсію.

Вказує, що саме через бездіяльність Кабінету Міністрів України, який фактично позбавив позивача, юриста зі стажем в правоохоронних органах, права на своєчасний перерахунок пенсії та очікувано отримувати її в більшому розмірі, породжує у позивача відчуття краху та сподівання на певну правову визначеність.

Вказує, що крім того, спричинена заявникові моральна шкода складається із втрати нормальних життєвих зв`язків та порушення стосунків із оточуючими людьми, спричинення незручностей неможливості продовження активного життя.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути із Кабінету Міністрів України за рахунок бюджетних асигнувань через Секретаріат Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі

1 000 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом не були враховані положення частини 4 статті 82 ЦПК України, щодо звільнення позивача від доведення протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України.

Зазначає, що положення статей 1173 (як правова підстава стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди) і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності. Цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Вказує, що на відміну від загальної норми стаття 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини заподіювача шкоди), спеціальна норма стаття 1173 ЦК України передбачає відшкодування шкоди незалежно від вини державного органу та його посадової або службової особи (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20).

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправністю дій відповідача та заподіяними позивачу наслідками.

Вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що Конституція України відокремлює категорії громадян, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема гарантій соціального захисту. До них насамперед належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на військової службі в органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі №915/640/20, від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18, у постановах Верховного Суду від 19травня 2020 року у справі № 910/22630/17, від 04 грудня 2020 року у справі № 910/8124/19.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

09 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України.

Вказує, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2019 року №7 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) зазначив, що питання пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом.

Зазначає, що позивачем не надано доказу того, що йому завдано шкоду Кабінетом Міністрів України, оскільки у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження про визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак його бездіяльність в даному випадку не може завдати шкоди.

Зазначає, що позивачем вказується що фактичне відновлення порушених, внаслідок не перерахунку пенсій прав, відбулось внаслідок набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/20447/20. Відтак, порушене право позивача на перерахунок пенсії було відновлене, та жодним чином не було пов`язане з діями чи бездіяльністю Кабінету Міністрів України.

Вказує, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Вказує, що позивач не надав до суду жодних доказів, якими би підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань саме зі сторони Уряду. Позивачем не обґрунтовано належним чином, з чого він виходив при визначенні розміру суми компенсації за начебто спричинену моральну шкоду, позивач не вказав та не довів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Уряду заподіяна шкода. Розрахунок шкоди, який позивач наводить у своїй заяві, не є належним доказом у справі, оскільки ґрунтується на припущеннях, а відтак не може бути взятий судом до уваги як належний доказ.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

11 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив.

Вказує, що відзив на апеляційну скаргу ґрунтується на відсутності бездіяльності Кабінету Міністрів України, щодо неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівниками прокуратури, не наданні позивачем доказів заподіяння йому моральної шкоди та обґрунтування її розміру.

Вказує, що бездіяльність відповідача підтверджується рішеннями судів, зокрема 07 листопада 2018 року та 11 лютого 2020 року рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва у справах, відповідно, № 826/8546/18 та № 320/950/19, які набрали законної сили, бездіяльність Кабінету Міністрів України, в частині неприйняття (до 25 січня 2015 року) порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону № 1697-VII, що «умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», була визнана протиправною.

Щодо необґрунтованості визначеного розміру моральної шкоди вказує, що базою еквіваленту, заподіяної позивачеві моральної шкоди, є розрахунок розміру недоотриманої ним пенсії у зв`язку із нездійсненням Пенсійним органом перерахунку його пенсії через відсутність нормативного акту та не визначення умов і порядку її розрахунку, а саме, за період з 01 жовтня 2017 року до 01 січня 2020 року (27 місяців) в розмірі 40238,47 грн щомісячно, що склало 1 086 438,69 грн.

Вказує, що посилання відповідача на статтю 1166 ЦК України є безпідставним, оскільки зазначений перелік передбачає відшкодування моральної шкоди в інших випадках, встановлених законом.

Вказує, що положення зазначеної вище статті, щодо підстав відповідальності за завдану моральну шкоду мають загальний характер, тоді як положення статей 1173 (як правова підстава стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди) і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відрізняються від загальних правил деліктної відповідальності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник відповідача Харчук Р.І. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що позивачем належних та допустимих доказів обставин, викладених у позові щодо протиправної бездіяльності відповідача суду не надано, факт завдання йому відповідачем моральної шкоди чи понесених моральних страждань, перед судом не доведено, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, так само не доведено і розмір такого відшкодування.

Суд першої інстанції погодився із доводами позивача про те, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18 встановлює протиправність бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Разом з цим, позивачем не доведено наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Також суд зазначив, що під час розгляду справи судом не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача внаслідок допущеної, на його думку, бездіяльності зі сторони Кабінету Міністрів України, відтак суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи установлено, що наказом від 07 травня 2004 року №1459-ц підполковника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника слідчого відділу слідчого управління Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури України з 07 травня 2004 року (а.с.9).

З даних довідки про доходи №4731 3773 4373 1785 установлено, що за період з січня 2015 року по червень 2020 року ОСОБА_1 отримав пенсію у розмірі 409 827,96 гривень (а.с.10).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 січня 2020 року, в зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, викладену в листах від 13 березня 2020 року №2600-0310-8/35269, від 28 квітня 2020 року №2600-0310-8/51538 та від 08 травня 2020 року №2600-0310-8/56928. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію за період з 01 січня 2020 року по 31 березня 2020 року на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №21-359зп та здійснити її виплату урахуванням раніше проведених виплат (а.с.11-14).

З даних довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій установлено, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7 (ІІ)/2019 та постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 та від 30 серпня 2017 року №704 розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами, чинними на 01 березня 2018 року за відповідною посадою заступника начальника відділу, становить 57 358,42 гривень (а.с.15).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18 , яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, в частині неприйняття (до 25 січня 2015 року) порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону № 1697-VII, та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення та затвердження порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Статтею 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду:

1. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Згідно статті 1173 ЦК України унормовано відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, а саме:

1. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

2. Особливості відшкодування шкоди, завданої у результаті виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України надає право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1-2 статті 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів

Отже, шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органом державної влади, його посадовою або службовою особою при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності органів державної влади, їх посадових або службових осіб наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Так, необхідною підставою для притягнення органу державної влади та її посадових осіб до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність таких умов: неправомірні дії цього органу (посадової особи), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття (до 25 січня 2015 року) порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною 20 статті 86 Закону № 1697-VII, визнано протиправною рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопада 2018 року у справі № 826/8546/18 , яке набрало законної сили.

Разом з тим, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням (бездіяльністю) особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши вищевказані норми права, встановивши обставини справи, від яких залежить її правильне вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача.

Сама по собі установлена рішенням суду бездіяльність відповідача не має наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди.

Доводи скаржника щодо необхідності застосування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду №920/715/17 від 12 березня 2019 року; №925/1196/18 від 14 квітня 2020 року; №910/22630/17 від 19 травня 2020 року; №910/8124/19 від 04 грудня 2020 року, колегія суддів уважає необґрунтованими з огляду на нерелевантність зазначеної практики обставинам, встановленим судом першої інстанції у цій справі. Так, проаналізувавши зміст наведених постанов, апеляційний суд зазначає, що судові рішення у зазначених справах прийняті в господарському судочинстві, а встановлені у цих справах обставини і у справі, яка переглядається, є різними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова