Справа № 175/4227/22
Провадження № 2/175/1147/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"21" серпня 2023 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бурджанадзе М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

23.12.2022 р. позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2022 р. задоволені його позовні вимоги до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи Первинна профспілкова організація співробітників АТ КБ «ПриватБанк», Первинна профспілкова організація трудового колективу ГО АТ КБ «ПриватБанк». Скасований наказ № Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29.07.2021 р. АТ КБ «ПриватБанк» про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. 18 травня 2022 р. відповідач наказом № Э.28.0.0.0/1-6964582 від 18 травня 2022 р. скасував дію наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновив на роботі в АТ КБ "ПриватБанк" на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО. Наступного дня, 19 травня 2022 р., відповідач наказом №Э.28.0.0.0/1/6964773 призупинив дію трудового договору ОСОБА_1 , на підставі ст.13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" до дати припинення або скасування воєнного стану, припинено забезпечення роботою позивача та припинено нарахування та виплату заробітної плати. Вважає, що вищевказаний наказ є неправомірним та таким що підлягає скасуванню, оскільки режим воєнного стану (військова агресія) як такий не є самостійною підставою призупинення трудових відносин. Головною умовою призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її в умовах воєнного стану. З урахуванням вимог Постанови Правління НБУ від 24.02.2022р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених вказаною постановою. Банк продовжує виконувати свої завдання та функції, забезпечуючи роботою своїх працівників. Про будь-які обставини, які унеможливлюють роботу АТ КБ «ПриватБанк» офіційно не повідомляв. Зазначає, що він є працівником Головного офісу банка з дислокацією у м. Дніпрі, відділення та структурні підрозділи банку в Дніпрі працюють в штатному режимі (очно та дистанційно). До свого незаконного звільнення, він як і всі працівники Головного офісу банку в м. Дніпрі, працювали в дистанційному режимі. Відповідач, приймаючі рішення про призупинення дії трудового договору, не обгрунтував його, не зазначив, що конкретно перешкоджає забезпечувати його роботою, не надав конкретних відомостей та доказів про те, що він дійсно позбавлений можливості забезпечувати роботою, принаймні частково, або позбавлений можливості застосувати інші механізми такі, як дистанційна та або надомна робота, скорочення тривалості робочого часу. Згідно п.4 ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади. Згіно п.3 ч.2 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою алміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов?язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Так, 04 серпня 2022 року, не погоджуючись з даним наказом про призупинення трудових відносин, приймаючи до уваги п.3 ч.1 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», позивач звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу. 15 серпня 2022 р. від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що наразі ними вживаються заходи щодо затвердження відповідної форми припису про скасування наказу і що розгляд даного питання може бути можливим тільки після його затвердження. 05 грудня 2022 року позивач повторно звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу. 15 грудня 2022 р. від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що не можуть розглянути його заяву, оскільки припис не затверджений. Зазначає, що виданий наказ є необгрунтований і немотивований, а як наслідок незаконним та підлягає скасуванню. Так, частина 2 ст. 235 КЗпП України передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під вимушеним прогулом розуміється час, протягом якого працівник з вини власних або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 ЗУ «Про оплату праці» та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 08 лютого 1995 року № 100. Вказує, що період вимушеного прогулу слід визначити з 19.05.2022р. (день зупинення дії трудового договору) по день, коли буде ухвалене рішення суду. Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу мав би застосовуватись розмір доходу за березень і квітень 2022 року, тобто за два місяці, що передують події призупинення трудових відносин у травні 2022 року, але в нього не було можливості працювати у вказаному періоді, тому вважає, що банк у зв?язку з незаконним призупиненням дії трудового договору, повинен виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середнього заробітку у розмірі 3 698,39 грн., визначеного рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2022 р. у справі № 175/3508/21, адже від часу прийняття рішення про поновлення на роботі до прийняття наказу про призупинення дії трудового договору будь-яких рішень про зміну розміру оплати праці не приймалось, розмір оплати праці залишився незмінним. Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обчислюється, починаючи з дня звільнення особи і закінчується днем її поновлення на роботі.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 20.01.2023 р. представник відповідача ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву (а.с. 97-105 т.1), у якому відповідач не погодився із доводами позивача про незаконність наказу та просив у задоволенні позову відмовити. 28.03.2023р. позивач надав відповідь на відзив (а.с.219-220 т.1), в якій заперечував проти доводів відповідача. Ухвалою суду від 29.03.2023 р. суд перейшов від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши пояснення з підстав зазначених в позові. Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, враховуючи наданий відзив на позов. Додатково зазначила, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на які посилаються учасники провадження, суд доходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.05.2022 р. по справі № 175/3508/21, залишеним без змін поставною Дніпровського апеляційного суду від 03.11.2022 р., задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», треті особи Первинна профспілкова організація співробітників Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та Первинна профспілкова організація трудового колективу ГО Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Скасований наказ № Э.DN-УВ-2021-7090817-п від 29.07.2021 р. АТ КБ «ПриватБанк» про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду в частині поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за один місяць допущене до негайного виконання (а.с.16-23 т.1). Наказом № Э.28.0.0.0/1-6964582 від 18 травня 2022 р. відповідач скасував дію наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновив його на роботі в АТ КБ "ПриватБанк" на посаді керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО (а.с.32 т.1).

Наказом № Э.28.0.0.0/1/6964773 відповідач призупинив дію трудового договору ОСОБА_1 , на підставі ст. 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" до дати припинення або скасування воєнного стану, припинено забезпечення роботою позивача та припинено нарахування та виплату заробітної плати (а.с.33 т.1).

Так, правовими підставами спірного наказу є ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Укази Президента України «Про зведення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022р. № 64/2022 та «;Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022р. №133/2022 на період дії воєнного стану.

В наказі зазначено про неможливість забезпечити працівника роботою у зв`язку із військовою агресією проти України (а.с.33 т.1). Відповідно до ст.13 Закону України від 15 березня 2022 р. «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику або працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми, яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, мають для сторін наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права.

Вказана норма передбачає призупинення дії трудового договору не само по собі - у зв`язку з військовою агресією проти України, а лише за умови виключення можливості надання та виконання роботи. Тому у наказі має зазначатися інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактичними обставинами у наказі вказано лише «неможливість забезпечити працівника роботою у зв`язку із військовою агресією проти України», натомість взагалі не вказано про виключення можливість надання та виконання роботи працівником.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача, що дія трудового договору із позивачем зупинена, оскільки звузилося коло трудових обов`язків позивача, передбачених посадовою інструкцією, оскільки відповідач не обґрунтував ці обставини як такі, що пов`язані із військовою агресією проти України та зупинення у зв`язку із цим діяльності банку, або окремих його підрозділів, відділів. На підтвердження цих доводів відповідачем не надано суду доказів неможливості забезпечити позивача роботою. Таким чином, відповідачем не надано відповідних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позивачем позовні вимоги і свідчили б про неможливість виконання відповідачем виробничих завдань та функцій підприємства, призупинення його діяльності. Щодо вимоги позивача про скасування наказу, то така вимога не підлягає задоволенню, оскільки оспорюваний наказ виданий відповідною посадовою особою та в межах її компетенці, разом з тим дія трудового договору із позивачем зупинена незаконно, таким чином спірний наказ може бути визнаний незаконним. Щодо посилання представника відповідача на пропуск трьохмісячного строку звернення до суду з даними позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до матеріалів справи, позивач 04 серпня 2022 р., не погоджуючись з даним наказом про призупинення трудових відносин звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу та 15 серпня 2022 р. від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, що наразі ними вживаються заходи щодо затвердження відповідної форми припису про скасування наказу і що розгляд цього питання може бути можливим тільки після його затвердження (а.с.35-36 т.1). Також 05 грудня 2022 р. позивач повторно звернувся до Державної служби України з питань праці з заявою про порушення трудового законодавства та просив винести відповідний припис роботодавцеві про скасування відповідного наказу, 15 грудня 2022 р. від Державної служби України з питань праці надійшла відповідь, про неможливість розглянути його заяву, оскільки припис не затверджений (а.с.37-39 т.1). З даним позовом позивач звернувся до суду 23.12.2022 р. (а.с.1 т.1).

Згіно п.3 4.2 ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою алміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов?язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису. Таким чином строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Згідно із п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995р. (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить з того, що такий заробіток підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з дня зупинення його трудового договору 19.05.2022 і по день ухвалення судового рішення.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Під вимушеним прогулом розуміється час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач перебував у вимушеному прогулі з вини роботодавця, адже оспорюваний наказ визнаний судом незаконним, а видання наказу про зупинення дії трудового договору призвело до невиплати заробітної плати позивачеві. Відповідно до положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.Для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу мав би застосовуватись розмір доходу за березень і квітень 2022 р., тобто за два місяці, що передують події звільнення у травні 2022 року.Водночас, у даному випадку, оскільки позивача було поновлено на роботі 18.05.2022 р., та відповідачем 19.05.2022 р. видано наказ про призупинення трудового договору, а у рішенні по справі № 175/3508/21 суд обраховував середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 3698,39 грн., та враховуючи час вимушеного прогулу - з 20.05.2022 р. до 21.08.2023 р., суд вважає за можливе обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 3698,39 грн. В період вимушеного прогулу включаються робочі дні з 20.05.2022р. (початок призупинення трудових відносин відповідно до наказу) до 21.08.2023р. Суд погоджується з наведеним розрахунком позивача (а.с.102 т.1), але зазначає, що загальна кількість робочих днів становить 327, оскільки дія трудового договору призупинена з 20.05.2022 р. Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить: 3698,39 грн. х 327 робочих днів = 1209373,53 грн. Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, який становить за період з 20.05.2022р. до 21.08.2023р. в розмірі 1209373,53 грн.

Судове рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню (п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Суд, при розрахунку суми платежу за один місяць, що підлягає до негайного виконання приходить до переконання, що вона має бути в розмірі середньомісячного заробітку. Виходячи з наведеного вище розрахунку, середня заробітня плата позивача за 1 робочий день складала 3698.39 грн., відповідно середня заробітна плата за 1 робочий день множиться на число робочих днів в місяці (8 днів у травні 2022 року). Отже в такому випадку, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць має становити 3698,39 грн. х 8 робочих днів = 29585,12 грн.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.07.2018р. у справі № 359/10023/16-ц, провадження № 61-14794св18. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати таким чином. У зв`язку із задоволенням позовних вимог про визнання незаконним наказу і стягнення середнього заробітку, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 130,72 грн. (а.с. 49 т.1; а.с.140-141 т.2). Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення трудових відносин, поновлення дії трудового договору, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ голови правління Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № Э.28.0.0.0/1-6964773 від 19.05.2022р. «Про призупинення дії трудового договору ОСОБА_1 з 20.05.2022 р». Поновити дію трудового договору з 20.05.2022, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на посаді Керівника проекту по відшкодуванню збитку колишніми співробітниками банку ГО Департаменту економічної безпеки. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційнийбанк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2022р. по день ухвалення рішення в розмірі 1209373,53 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити. Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати зарбітної плати(середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в межах суми платежу за один місяць- 29587,12 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу обрахований судом без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Стягнути з Акціонерноготовариства Комерційнийбанк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 12 130,72 грн. Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 31.08.2023 р.

Суддя О. М. Білоусова