Справа №443/804/23
Провадження №2/443/349/23
РІШЕННЯ

іменем України

11 липня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - територіальна громада села Борусів в особі Ходорівської міської ради Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_3 в с.Борусів Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,28 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 070371/102 від 31.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради, площею 2,28 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №070371/102 від 31.05.1997 року за № 492. Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №29 від 26.01.2023 року, ОСОБА_4 був зареєстрований і постійно проживав АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Вибранівській сільській раді від гр. ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося. В АДРЕСА_1 спільно з гр. ОСОБА_3 на день його смерті не був зареєстрований ніхто, але проживав без реєстрації його син ОСОБА_1 , який здійснював догляд за хворим батьком та займався його похороном. Зазначає, що крім нього іншим спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , є його брат і відповідно син покійного ОСОБА_2 , однак останній спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів та на неї не претендує. Оскільки він постійно проживав із батьком на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, вважається таким, що її прийняв, однак юридично спадкові права він не оформляв.

08.05.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою юридичного оформлення спадщини після смерті батька ОСОБА_3 однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у нього оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради, що належала померлому і є спадковим майном. Окрім того, його місце реєстрації проживання відмінне від місця реєстрації проживання спадкодавця на час його смерті, саме тому для юридичного оформлення спадщини, необхідно встановити факт його постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 16.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, 01.06.2023 року подав заяву згідно якої просить розглядати справу без його участі. Позовні вимоги визнає, не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України йому зрозумілі.

Представник третьої особи Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу без участі їхнього представника на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній зареєстрований у с.Старе Село, Пустомитівський район, Львівська область, з 29.10.1998 року (а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , 13.10.1983 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано, про що складено відповідний актовий запис №148 (а.с.10).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Борусів, Жидачівський район, Львівська область помер батько позивача ОСОБА_3 що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 24.09.2008 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради, площею 2,28 умовних кадастрових гектари, належне померлому згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №070371/102 від 31.05.1997 року за № 492 (а.с.14).

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради №29 від 26.01.2023 року, ОСОБА_4 був зареєстрований і постійно проживав АДРЕСА_1 до дня смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У Вибранівській сільській раді від гр. ОСОБА_3 заповіту не посвідчувалося. В АДРЕСА_1 спільно з гр. ОСОБА_3 на день його смерті не був зареєстрований ніхто, але проживав без реєстрації його син ОСОБА_1 , який здійснював догляд за хворим батьком та займався його похороном (а.с.12).

Судом також встановлено, що крім позивача спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , був його син ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_2 спадщину після смерті батька, у жодний спосіб передбачений законом спосіб не прийняв, що також підтверджується поданою ним письмовою заявою (а.с.32).

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняв, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, однак юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №71185029 від 17.01.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №61/02-31 від 08.05.2023 року (а.с.16), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке він має намір успадкувати.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні дав покази про те, що являється старостою Вибранівського старостинського округу. ОСОБА_1 постійно проживав з батьком ОСОБА_3 в с.Борусів, доглядав його, займався похованням.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється сусідкою позивача. ОСОБА_1 проживав з батьком ОСОБА_3 в с.Борусів, доглядав його, займався похованням.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із ОСОБА_3 в с.Борусів Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай виданого на ім`я ОСОБА_3 втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_3 отримав право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №070371/102, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 492, площа земельної ділянки 2,28 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 19.03.1997 р. №143, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.12.2022 року (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_3 в с. Борусів Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,28 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 070371/102 від 31.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 липня 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка