ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4988/23 Справа № 183/1304/16 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року в цивільній справі номер 183/1304/16 за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 18.03.2005 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

02.08.2005 року виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради було видано ордер №290 на право вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї в зазначене житлове приміщення, (назва Меліоративна селищна рада в наступному змінена на Меліоративнівську селищну раду).

10.04.2006 року органом приватизації винесене розпорядження №81 «Про право приватної спільної сумісної власності» та видане Свідоцтво на право власності ОСОБА_1 та членів її сім`ї на житло на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

11.04.2006 року право власності ОСОБА_1 та членів її сім`ї на квартиру зареєстроване Новомосковським районним КП БТІ «Інвентаризатор».

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року право власності на спірну квартиру визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; також визнано недійсним рішення Меліоративнівської селищної ради про передачу ОСОБА_1 квартири та скасоване розпорядження про передачу квартири у приватну власність.

03.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Меліоративнівської селищної ради з заявою, у якій просила з урахуванням рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року, надати їй інше житлове приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером від 02.08.2005 року №290, розглянувши при цьому питання грошової компенсації по виплаченим комунальним боргам, відшкодувати витрати по благоустрою квартири у розмірі 180000,00 грн, а також, відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн.

Меліоративнівською селищною радою VI скликання прийняте рішення від 18.03.2013 року №7-20/6, яким відмовлено у задоволенні її заяви, рішення вмотивоване тим, що ордер на житлове приміщення не визнавався недійсним, що підтверджується рішенням суду від 14.08.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2013 року у справі №2-2944/20011.

У відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 03.02.2015 року, ОСОБА_1 виселено із спірної квартири.

Зазначене житлове приміщення було надане Меліоративнівською селищною радою їй, як молодому спеціалісту (лікарю-стоматологу) в аварійному стані: без вікон, без дверей, без водопроводу та газопостачання, із зруйнованими внаслідок пожежі перегородками; вона привела зазначене житлове приміщення придатним до життя.

Позивачка просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Меліоративнівської селищної ради від 18.03.2013 року №7-20/6 про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_4 щодо надання іншого жилого приміщення у відповідності з прийнятим рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року стосовно квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Піщанську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області розглянути та прийняти рішення про надання іншого житлового приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером від 02.08.2005 року №290, розглянувши при цьому питання грошової компенсації по виплаченим комунальним боргам та благоустрою квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним, упередженим, приховує факти «квартирної афери» та кримінальних злочинів, скоєних учасниками судових процесів.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд вдався до подвійного тлумачення чинного законодавства України, службового підлогу позовних вимог та маніпуляцій доказами, оскільки рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 18.03.2005 року було встановлено, що квартира не приватизована.

Висновок суду, що відповідачем по справі при прийнятті оскаржуваного рішення №7-20/6 від 18.09.2013 року не порушені права, свободи та інтереси позивачки ОСОБА_1 та членів її родини не відповідає дійсності.

Суд першої інстанції, порушуючи вимоги ч. 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України, запропонував родині позивачки повернутися проживати в попереднє житло, а саме кв. АДРЕСА_2 , в якій проживають мати позивачки та її брат.

Також суд першої інстанції порушив вимоги статті 13 ЦПК України в частині збору доказів, що стосуються предмета спору відносно захисту неповнолітнього сина позивачки ОСОБА_5 .

Від відповідача відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не

перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду

справи повідомлені належним чином, відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ними 30 серпня 2023 року та 01 вересня 2023 року рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 147, 149, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 02.08.2005 року виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради було видано ордер №290 на право вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї у житлове приміщення, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 208, том 1).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2005 року задоволено позовні вимоги Обласного комунального підприємства виробниче об`єднання житлово-комунального господарства селища міського типу Меліоративне та ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили 18 квітня 2005 року (а.с. 37, том 1).

14 серпня 2012 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі №2-2944/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області визнано недійсним та скасовано рішення, розпорядження і свідоцтво про право власності на житло, визнано право власності в порядку спадкування ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 119 122, 123, том 1).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року залишено без змін (а.с. 140-142, том 1).

03.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Меліоративнівської селищної ради з заявою, у якій просила з урахуванням рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року, надати позачергово їй інше житлове приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером від 02.08.2005 року №290, розглянувши при цьому питання грошової компенсації по виплаченим комунальним боргам, відшкодувати витрати по благоустрою квартири у розмірі 180000,00 грн, а також, відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн (а.с. 198-199, том 1).

Меліоративнівською селищною радою VI скликання прийняте рішення від 18.03.2013 року №7-20/6, яким відмовлено у задоволенні її заяви. Рішення вмотивоване тим, що ордер на житлове приміщення не визнавався недійсним, що підтверджується рішенням суду від 14.08.2012 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2013 року у справі № 2-2944/2011 (а.с. 197, том 1).

03 лютого 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі № 183/8321/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на проживання. Задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ; прийнято рішення про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на проживання у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено (а.с. 29-31, том 2).

Ухвалою від 22 листопада 2017 року апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відхилено, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року залишено без змін (а.с. 32-63зв, том 2).

У відповідності до рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області «Про реорганізацію Меліоративнівської селищної ради», у 2018 році була розпочата процедура реорганізації юридичної особи Меліоратівнівської селищної ради шляхом приєднання до Піщанської сільської ради, станом на 29.04.2018 року повноваження Меліоративнівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області припинено, Піщанська сільська рада є правонаступником прав та обов`язків Меліоратівнівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 64-65, том 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Житлового кодексу України визначено, що відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

У відповідності до ст. 2 ЖК України, завданням житлового кодексу України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно до вимог ст. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Главою 2 Житлового кодексу України регулюються відносини користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського фонду.

Нормами ст. 109-117 Житлового кодексу України регулюються правовідносини, які виникли у зв`язку із виселенням із жилих приміщень в будинках державного і громадського фонду.

На підставі ст. 117 ЖК України, у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з інших підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали.

У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Судом встановлено, що 02.08.2005 року виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради було видано ордер №290 на право вселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї у житлове приміщення, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2005 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

14 серпня 2012 року рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі №2-2944/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області визнано недійсним та скасовано рішення, розпорядження і свідоцтво про право власності на житло, визнано право власності в порядку спадкування ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 року залишено без змін.

Цими рішеннями встановлено наступне.

10 травня 1995 року ОСОБА_2 в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», отримав у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, рішенням Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №67 від 14 травня 2005 року «Про надання житла жителям селища смт Меліоративне» ОСОБА_1 надана трикімнатна квартира загальною площею 64 кв.м, житловою площею 42,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

Розпорядженням голови Меліоративненської селищної ради Новомосковського району, як органу приватизації, за №81 від 10 квітня 2006 розу квартира АДРЕСА_3 передана у приватну власність ОСОБА_1 ;

10 квітня 2006 року Меліоративненською селищною радою Новомосковського району видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

За результатами розгляду справи судом частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 :

- визнано незаконним та скасоване рішення Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області №67 від 14 травня 2005 року «Про надання житла жителям селища смт. Меліоративне» в частині надання трикімнатної квартири загальною площею 64 кв.м, житловою площею 42,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ;

- визнано незаконним та скасоване розпорядження голови Меліоративненської селищної ради Новомосковського району, як органу приватизації, за №81 від 10 квітня 2006 розу, згідно з яким квартира АДРЕСА_3 передана у приватну власність ОСОБА_1 ;

- визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 10 квітня 2006 року Меліоративненською селищною радою Новомосковського району, згідно з яким квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що оскаржувані рішення, розпорядження, зазначені документи прийняті без урахування вимог ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якою визначено, що до об`єктів приватизації не відносяться квартири, які належать на праві власності громадянам, а судами встановлено, що на час винесення рішення, розпорядження та видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , спірне житлове приміщення було приватизоване та є спадковим майном.

03.09.2013 року ОСОБА_1 звернулася до Меліоративнівської селищної ради з заявою, в якій просила з урахуванням рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2012 року, надати позачергово їй інше житлове приміщення, яке має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером від 02.08.2005 року №290, розглянувши при цьому питання грошової компенсації по виплаченим комунальним боргам, відшкодувати витрати по благоустрою квартири у розмірі 180000,00 грн, а також, відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн

Меліоративнівською селищною радою VI скликання рішенням від 18.03.2013 року №7-20/6 відмовлено у задоволенні її заяви.

03 лютого 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі №183/8321/13-ц про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права на проживання у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

Ухвалою від 22 листопада 2017 року апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 відхилено, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2015 року залишено без змін.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку, зазначивши, що Меліоративнівська селищна рада при прийнятті оскаржуваного рішення діяла у спосіб та у порядку, визначеному чинним законодавством.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, тому підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням

апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя: