Провадження № 2/686/1595/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді Павловської А.А.,

справа № 686/19988/22;

сторони та інші учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ,

-відповідач ОСОБА_2

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В вересні 2022 року позивач звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8609,53 грн., суму 3% річних 776,28 грн., суму інфляційних втрат 3 431,67 грн., а також судові витрати: судовій збір у розмірі 992,40 грн. та вартість правової допомоги, яка станом на момент пред`явлення позову становить 2500,00 грн.

В обґрунтування наведених вимог зазначив, що у липні 2019 року він познайомився з відповідачем і обговорили можливості щодо створення інтернет-сайтів. Відповідач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та має право здійснювати підприємницьку діяльність в сфері комп`ютернеого програмування. Стном на 06 листопада 2019 року знаходиться в стані припинення. В липні-жовтні 2019 року позивач здійснював проплати грошових коштів на рахунок відповідача. Так, 26 липня 2019 року позивач перерахував на рахунок відповідача 2000 грн., 04 серпня 2019 року - 2000 грн., 05 серпня 2021 року - 1000 грн. та 1600 грн., 12 вересня 2021 року - 2010 грн. 05 коп, 04 жовтня 2019 року - 703 грн 52 коп., а всього 9313 грн 05 коп. Між ними був укладений 04 жовтня 2019 року Договір № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту) і саме на виконання цього договору він сплачував відповідачу грошові кошти з 26 липня по 04 жовтня 2019 року. Згідно умов п.1.1 даного договору визначено, що позивач «замовник» доручає, а Бліндер Ю.Ю. «виконавець» зобов`язується виконати роботи по створенню веб - ресурсу, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити дані роботи. Відповідно до п.2.2, 2.3 протягом п`яти банківських днів відповідач зобов`язаний розробити макет головної сторінки веб-ресурсу та зобов`язаний здійснити програмування веб-ресурсу й надати його позивачу шляхом розміщення на сервері відповідача для тестування його позивачем. Вимогами п. 4.1 договору визначено, що оплата робіт здійснюється згідно затвердженого сторонами переліку робіт, що виконуються поетапно відповідно до п.4.2 договору, яким встановлено конкретний перелік робіт, строк їх виконання та строк здійснення оплати, а саме позивач має сплатити відповідачу 02.10.2019 за фронт-часть, робота з Ликпей, админка, функція пошуку сайту, бек часть 12000 грн., 13 жовтня 2019 року за настройку і деплой на сервері, забезпечення безпеки коду від злому та втручання в базу даних 2000 грн., 18.10.2019 передкінцева оплата замовником 2000 грн., кінцева оплата замовником 2000 грн,, а всього загальна вартість робіт визначена в сумі 18 000 грн., яка має бути сплачена в період з 02.10.по 20.10 2019 року. Пунктом 5.2 передбачено що у випадку порушення виконавцем строків виготовлення веб-сайту, останній сплачує 1% від вартості робіт від повної вартості робіт згідно кошторису за кожну добу прострочки. Строк виконання робіт за Договором до 20 жовтня 2019 року. Оскільки Відповідач жодного із обумовленого договором обов`язку щодо виконання робіт зі створення веб-ресурсу (будь-якого з етапів робіт) не виконав, а лише надавав неправдиву інформацію позивачу про наче б то який хід їх виконання, тому у листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати цивільний договір від 04 жовтня 2019 року № 12 про надання послуг з розробки електронно- інформаційного ресурсу (веб-сайту), укладений між позивачем та відповідачем та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним грошові кошти у розмірі 9313 грн. 05 коп. та 5940 грн. в якості відповідальності відповідача за порушення зобов`язань за договором, а також судові витрати. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року по справі №686/32202/19 позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 15253 грн. 05 коп. та 2500 грн. витрат на правову допомогу. Постановою від 29 червня 2022 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2021 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6643,52 грн., судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 334,25 грн., судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1087,5 грн. В решті рішення залишити без змін. Згідно постанови Хмельницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року по даній справі встановлено, що стосується стягнення решти, сплачених позивачем коштів в сумі 8609,53 грн., то суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані кошти позивачем відповідачу були сплачені до укладення договору та за відсутності договірних правовідносин між сторонами, а загальні норми для виникнення зобов`язання у зв`язку із набуттям та збереженням майна без достатньої правової підстави визначені ст.. 1212 ЦК України. Тому, позивач звертається до суду саме з позовом до відповідача про стягнення вищезазначених сум, керуючись ст.1212 ЦК України. Також просить застосувати ст. 625 ЦК України та стягнути суму 3% річних 776,28 грн., суму інфляційних втрат 3 431,67 грн. за період з 13.09.2019 р. по 14.09.2022 р.

Від відповідача відзив до суду не надходив.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26.09.2022 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

25 квітня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення суду по суті заявлених вимог.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Згідно постанови Хмельницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року по справі 686/32202/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів встановлено наступне.

Відповідач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем та має право здійснювати підприємницьку діяльність в сфері комп`ютернеого програмування. Стном на 06 листопада 2019 року знаходиться в стані припинення.

В липні-жовтні 2019 року позивач здійснював проплати грошових коштів на рахунок відповідача. Так, 26 липня 2019 року позивач перерахував на рахунок відповідача 2000 грн., 04 серпня 2019 року - 2000 грн., 05 серпня 2021 року - 1000 грн. та 1600 грн., 12 вересня 2021 року - 2010 грн. 05 коп, 04 жовтня 2019 року - 703 грн 52 коп., а всього 9313 грн 05 коп.

Між сторонами був укладений 04 жовтня 2019 року Договір № 12 про надання послуг з розробки електронно-інформаційного ресурсу (веб-сайту).

Згідно умов п.1.1 даного договору визначено, що позивач «замовник» доручає, а Бліндер Ю.Ю. «виконавець» зобов`язується виконати роботи по створенню веб - ресурсу, а позивач зобов`язується прийняти і оплатити дані роботи.

Відповідно до п.2.2, 2.3 протягом п`яти банківських днів відповідач зобов`язаний розробити макет головної сторінки веб-ресурсу та зобов`язаний здійснити програмування веб-ресурсу й надати його позивачу шляхом розміщення на сервері відповідача для тестування його позивачем. Вимогами п. 4.1 договору визначено, що оплата робіт здійснюється згідно затвердженого сторонами переліку робіт, що виконуються поетапно відповідно до п.4.2 договору, яким встановлено конкретний перелік робіт, строк їх виконання та строк здійснення оплати, а саме позивач має сплатити відповідачу 02.10.2019 за фронт-часть, робота з Ликпей, админка, функція пошуку сайту, бек часть 12000 грн., 13 жовтня 2019 року за настройку і деплой на сервері, забезпечення безпеки коду від злому та втручання в базу даних 2000 грн., 18.10.2019 передкінцева оплата замовником 2000 грн., кінцева оплата замовником 2000 грн,, а всього загальна вартість робіт визначена в сумі 18 000 грн., яка має бути сплачена в період з 02.10.по 20.10 2019 року.

Пунктом 5.2 передбачено що у випадку порушення виконавцем строків виготовлення веб-сайту, останній сплачує 1% від вартості робіт від повної вартості робіт згідно кошторису за кожну добу прострочки.

Строк виконання робіт за Договором до 20 жовтня 2019 року.

В день укладення договору 04 жовтня 2019 року позивач сплатив відповідачу 703 грн 52 коп. та після цієї дати позивач відповідачу грошові кошти по договору не сплачував.

За таких обставин суд дійшов висновку, що на підставі договору про надання послуг та норм цивільного права, які регулюють правовідносини договірного зобов`язального характеру, на які як на підставу позовних вимог посилався позивач, з відповідача слід стягнути на користь позивача 703 грн 52 коп, сплачених 04 жовтня 2019 року на виконання умов договору та 5940 грн. штрафних санкцій за невиконання відповідачем умов договору.

Що стосується стягнення решти, сплачених позивачем коштів в сумі 8609,53 грн., то колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Вказані кошти в сумі 8609,53 грн. позивачем відповідачу були сплачені до укладення договору та за відсутності договірних правовідносин між сторонами, а саме 26 липня 2019 року позивач перерахував на рахунок відповідача 2000 грн., 04 серпня 2019 року - 2000 грн., 05 серпня 2021 - 1000 грн., 1600 грн., 12 вересня 2021 - 2010 грн. 05 коп. При цьому, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Таки чином встановлено, що кошти в сумі 8609,53 грн. були перераховані позивачем відповідачу до укладення договору від 04.10.2019 р. за відсутності між сторонами договірних правовідносин, а саме вищевказаного договору.

4. Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав

Дослідивши письмові докази у справі суд приходить до такого висновку.

Так, відповідач набув грошові кошти у розмірі 8609,53 грн. без достатньої правової підстави, оскільки договір між позивачем та відповідачем був укладений тільки 04.10.2019 року і не вбачається наявності між сторонами будь-яких договірних правовідносин. Відповідно, набуття цих коштів відповідачем є абсолютно безпідставним, тому є обґрунтованим, законним та справедливим стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти. В даному випадку безпідставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту, оскільки наявності договірних або деліктних відносин між сторонами не має.

Таким чином з відповідача на рахунок позивача слід стягнути 8609,53 грн. безпідставно набутих коштів.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо повернення позивачу безпідставно збережених грошей, у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три процента річних в сумі 776,28 гривень та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 3 431,67 гривень за період з 13.09.2019 р. по 14.09.2022 р. згідно розрахунку позивача який є обґрунтованим та не спростований відповідачем.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18).

Стаття 1214 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно ч.2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму торгу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Одночасно, можливість застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до не недоговірних зобов`язань висловлена у постанові Великої Палати Верховного суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. Також, Постановою від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду підтвердила правильність висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 про те, що ст. 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три відсотки річних від простроченої суми, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Окрім того, ч.2 ст. 625 ЦК України закріплює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

6. Судові витрати.

Позивачем документально підтверджено сплату судового збору за подачу позовної заяви на загальну суму 992,4 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,4 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 - 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8609,53 грн., 3% річних а сумі 776,28 грн., інфляційні втрати в сумі 3 431,67 грн., а також судові витрати: судовій збір у розмірі 992,40 грн. та судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: