Справа №443/38/23
Провадження №2/443/146/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 липня 2023 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа територіальна громада села Которино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 0,87 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 71604, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого31.05.1997 року в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Монастирецькій сільській раді за №930.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся по материній лінії ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0.87 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 71604 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №1407 від 20.12.2022 року ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент своєї смерті ОСОБА_5 проживала одна. Секретарем виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області заповіт від ОСОБА_5 не посвідчувався. ОСОБА_6 займалася похороном своєї матері ОСОБА_5 та прийняла спадщину у піврічний термін після її смерті, вступивши у володіння спадковим майном. На момент смерті бабусі єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була її дочка ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном, однак юридично спадкових прав не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її матір - ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського на території Монастирецької сільської ради, площею 0.5728 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 489672 від 26.12.2012 року. Також у склад спадщини входило право на земельну частку (пай), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 11604 від 31.05.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_7 , проте юридично не оформила своїх спадкових прав. Її матір на момент смерті була зареєстрована та проживала у с. Которино Жидачівського району Львівської області, з якою до дня смерті і на день смерті проживала вона. Зазначає, що вона займалася похованням матері та прийняла спадщину. На момент смерті матері, спадкоємцями першої черги спадкування за законом була вона та її брат ОСОБА_2 , однак останній спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів. Натомість, вона проживала із матір`ю на час її смерті, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Також зазначає, що вона звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №277/2015, а 06.08.2015 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом відносно земельної ділянки площею 0.5728 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 489672 від 26.12.2012 року.

Згодом вирішила юридично оформити спадщину відносно права на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,87 умовних кадастрових гектари, а тому 23.12.2022 року звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, що належить матері ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої була її дочка ОСОБА_8 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.03.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Жидачівську нотаріальну контору Львівської області в особі завідувача в строк до 07 квітня 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №277/2015, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05.04.2023 року завідувачем Жидачівської ДНК Матусеком В.В. надіслано оригінал спадкової справи №277/2015 від 22.06.2015 року, яка заводилася після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою суду від 15.05.2023 року до участі у справу, в якості співвідповідача залучено ОСОБА_3 .

Ухвалою від 08.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак від представника позивача - адвоката Яременка І.О. надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі , не заперечуютьпроти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву та клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не надходило.

У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачів неповажною та вважає, що у відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України справу можливо слухати у відсутності відповідачів (заочний розгляд), оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Представник третьої особи - Журавненської селищної ради Стрийської району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, щодо вирішення спору покладаються на думку суду.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання зареєстрована у с.Которино, Жидачівський район, Львівська область, з 16.05.1995 року (а.с.5 на звороті).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її матір`ю є ОСОБА_5 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 , 12.10.1968 року в селищні раді смт.Журавно зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 , 1945 р.н. та ОСОБА_12 , 1952 року народження (а.с.9).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки по материній лінії ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11.03.1996 року (а.с.10)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0.87 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 71604 від 31.05.1997 року (а.с.16).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №1407 від 20.12.2022 року ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в с. Которино Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент своєї смерті ОСОБА_5 проживала одна. У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області заповіт від ОСОБА_5 не посвідчувався. ОСОБА_6 займалася похороном своєї матері ОСОБА_5 та прийняла спадщину у піврічний термін після її смерті, вступивши у володіння спадковим майном (а.с.11).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Судом також встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була її дочка ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963 року), однак юридично спадкових прав не оформила, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру №71012723 від 23.12.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 19.09.2013 року (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського на території Монастирецької сільської ради, площею 0.5728 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ № 489672 від 26.12.2012 року. Також у склад спадщини входило право на земельну частку (пай), згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 11604 від 31.05.1997 року, що вона фактично успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_7 , проте юридично не оформила своїх спадкових прав.

Судом також встановлено, що заповіту ОСОБА_6 не залишала, а відтак спадкування відбулося за законом.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично прийняла, оскільки вступила в управління і володіння спадковим майном.

Крім того, як вбачається із матеріалів спадкової справи №277/2015, яка заводилася після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про прийняття спадщини зверталася тільки позивачка (а.с.1 матеріалів спадкової справи №277/2015), та остання отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.2015 року, а саме на земельні ділянки площею 0,5728 га, кадастровий номер - :03:000:0587, що належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю ЯМ №489672 від 26.12.2012 року (а.с.14, а.с.22 матеріалів спадкової справи №277/2015).

При цьому судом також встановлено, що крім позивачки спадкоємцями першої черги за законом також були чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_11 та її сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття (ч.ч. 5,6 ст.1273 ЦК України).

Як вбачається із письмових заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які містяться в матеріалах спадкової справи №277/2015 (а.с.2,3,4 матеріалів спадкової справи №277/2015), останні повідомляють, що їм відомо про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також повідомляють, що термін на прийняття спадщини вони пропустили та на її оформлення не претендують. В судові органи за продовженням терміну на подання заяви про прийняття спадщини звертатись не будуть. Не заперечують проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом дочці померлої - ОСОБА_1 .

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. №321/02-31 від 23.12.2022 року (а.с.15), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, після смерті її матері - ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монатирецької сільської ради Стрийського (Жидачівського району) Львівської області, що належить матері ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якої була її дочка - ОСОБА_6 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивачка стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай виданої на ім`я ОСОБА_5 втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_5 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на землю (середню земельну частку) Серія ЛВ №71604, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 930, площа земельної ділянки - 0,87 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р.№332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.12.2022 року (а.с.16).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_5 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 0,87 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 71604, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого 31.05.1997 року в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Монастирецькій сільській раді за №930.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С.І Сливка