ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6771/23 Справа № 212/6567/20 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 212/3567/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 березня 2023 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги за спожиту теплову енергію.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» здійснює постачання теплової енергії для опалення житла населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів.

Позивач надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач в повному обсязі оплату за спожиту теплову енергію не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість за послуги за спожиту теплову енергію за період з 01 грудня 2019 року по 15 квітня 2020 року в розмірі 20 438,83 грн. (станом на 13 серпня 2020 року) яку позивач просить стягнути з відповідача. Також, відповідно наданого розрахунку позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 350,63 грн., 3% річних у розмірі 331,47 грн., пеню 1 762,57 грн. та 7 % штрафу 1 430,72 грн., що разом становить 24 314,22 грн. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 102 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , власника нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 07 жовтня 2013 року по 15 квітня 2020 року у розмірі 4 796 грн. 78 коп., інфляційні втрати у розмірі 190 грн. 36 коп., та 3% річних у розмірі 171 грн. 27 коп., всього 5 158 грн. 71 коп.

Судові витрати компенсувано за рахунок держави.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача 14 538,83 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію, 350,63 грн. інфляційних втрат, 331,47 грн. - 3% річних, 1 762,57 грн. пені та 1 430,72 грн. 7% штрафу, а всього 20 515,82 грн. а в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 5 900 грн. закрити провадження.

Апелянт посилається на те, що детальний розрахунок, наданий на виконання ухвали суду, містить нарахування за період з листопада 2020 року по листопад 2021 року за договором № 1858 від 10 грудня 2019 року, за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року за Типовим індивідуальним договором № 1858/жб від 01 листопада 2021 року та інформацію про нарахування відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 січня 2021 року у справі № 212/6567/20. Спірним періодом є грудень 2019 року квітень 2020 року за договором № 1858 від 10 грудня 2019 року, за вказаний спірний період заборгованість позивача за спожиту теплову енергію, згідно детального розрахунку на виконання ухвали суду (грудень 2022 року), становить 14 538,83 грн., а з урахуванням штрафних санкцій 20 515,82 грн.

З урахуванням того, що відповідачем по справі, після пред`явлення даного позову, була сплачена сума 5 900 грн., позивач не підтримує своїх позовних вимог в частині стягнення вказаної суми.

Також апелянт посилається на те, що відповідач по справі визнавала перед позивачем борг за період з грудня 2019 року, про що свідчить укладення між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить приміщення за адресою: АДРЕСА_2 і дана обставина підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

AT «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке (населення) відповідно до Житлового кодексуУкраїни,Закону України«Про житлово-комунальніпослуги», Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 зобов`язане здійснювати оплату за отриману послугу з централізованого опалення, відповідно до встановлених тарифів.

10 грудня 2019 року між АТ «Криворізька теплоцентраль» та фізичною особою ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді № 1858 від 10 грудня 2019року.

Згідно п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ від 24.01.2006р. № 45, власник, наймач (орендатор) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальніпослуги устроки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,68,162 Житлового Кодексу Українизобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Відповідно до приписів норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21 липня 2005 року, - між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню.

Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно достатті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно з частиною 2статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги вищевикладене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11).

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла за період з 07 жовтня 2013 року по 15 квітня 2020 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, в межах строків позовної давності, заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 07 жовтня 2013 року по 15 квітня 2020 року у розмірі 4 796 грн. 78 коп., інфляційних втрат у розмірі 190 грн. 36 коп., та 3% річних у розмірі 171 грн. 27 коп., а всього 5 158 грн. 71 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з урахуванням того, що відповідачем по справі рішення суду першої інстанції не оскаржено, з огляду на наступне.

З матеріалів, які витребувані судом першої інстанції у позивача, а саме з «Розрахунку теплової енергії ФО ОСОБА_1 , договір № 1858» та «Розрозшифровкою нарахувань теплової енергії по договору №1858, ФО ОСОБА_1 », убачається, що відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у грудні 2019 року позивачем здійснено нарахування за спожиту теплову енергію у розмірі 634,61 грн., за грудень 2019 року та у розмірі 19 518,38 грн. за період з 07 жовтня 2013 року по 30 листопада 2019 року, отже нарахування відповідачу заборгованості за спожиту теплову енергію здійснено позивачем саме за період з 07 жовтня 2013 року по 30 листопада 2019 року та загальний розмір заборгованості, за розрахунком позивача за вказаний період, становить 20 152,99 грн.

Також, відповідно до розрахунку теплової енергії ФО ОСОБА_1 , договір № 1858 та розшифровки нарахувань теплової енергії по договору № 1858, станом на грудень 2019 року, нарахування вартості за спожиту теплову енергію становить за адресою АДРЕСА_2 становить 20 152,99 грн. (том 2 а.с.37,38).

Також з матеріалів справи убачається, що відповідно до розрахунку теплової енергії ФО ОСОБА_1 , договір № 1858, позивачем щомісячно здійснювались нарахування для оплати відповідачем теплової енергії, однак відповідачем плата за постачання теплової енергії не здійснювалась.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позовна заява, при цьому, подана 07 вересня 2020 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.3), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по грудень 2016 року, оскільки відповідачем у січні 2020 року було здійснено часткове погашення заборгованості, що свідчить про переривання строків позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з січня 2017 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Правильність нарахування суми боргу, у період з 01 січня 2017 року по 15 квітня 2020 року, підтверджується розрахунком теплової енергії ФО ОСОБА_1 , договір № 1858 та становить 11 045,55 грн. (том 2 а.с.37,38).

При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідач не оскаржує, як і не оскаржує визначений судом першої інстанції розмір заборгованості за спожиті послуги теплопостачання з урахуванням оплати відповідачем сум 6 831,90 грн., 497,39 грн. та 686,06 грн.

На підставі наведеного вище колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивач про те, що спірним періодом є грудень 2019 року квітень 2020 року за договором № 1858 від 10 грудня 2019 року, та за вказаний спірний період заборгованість позивача за спожиту теплову енергію, згідно детального розрахунку на виконання ухвали суду (грудень 2022 року), становить 14 538,83 грн., а з урахуванням штрафних санкцій 20 515,82 грн., оскільки фактично спірним періодом в даному випадку є період з 07 жовтня 2013 року по 15 квітня 2020 року, а заборгованість відповідача з оплати послуг теплопостачання, з урахуванням застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності, становить 11 045,55 грн. за період з 01 січня 2017 року по 15 квітня 2020 року, та з урахуванням часткового погашення відповідачем вказаної заборгованості (6 831,90 грн., 497,39 грн. та 686,06 грн.), загальна заборгованість відповідача становить 3 030 грн. 20 коп.

Відповідач по справі рішення суду першої інстанції не оскаржила, що свідчить про те, що вона погодилась із визначеним судом першої інстанції розміром заборгованості.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач по справі визнавала перед позивачем борг за період з грудня 2019 року, про що свідчить укладення між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, оскільки при укладанні договору купівлі - продажу теплової енергії № 1858 від 10 грудня 2019 року між АТ «Криворізька теплоцентраль» та фізичною особою ОСОБА_3 , не було передбачено обов`язку споживача ОСОБА_1 , щодо сплати заборгованості за минулі роки у сумі 19 518,38 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що укладення договору на теплопостачання не свідчить про визнання відповідачем суми боргу, оскільки укладення договору із постачальником комунальних послуг є обов`язком споживача в силу вимог статті 7,19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та жодним чином не підтверджує факт визнання споживачем боргу.

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: