ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7937/20 Номер провадження 22-ц/814/2515/23Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Одринської Т.В.

за участю секретаря Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мірошника М.О.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Склярова М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та його представника адвоката Олійник Лілії Михайлівни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2022 року ухваленого у складі головуючого судді Андрієць Д.Д., повний текст судового рішення виготовлено 18 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

30 листопада 2020 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивовано тим, що 14.01.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав 29600 дол. США зі сплатою процентів в розмірі 750 дол. США щомісячно. 14.11.2020 на адресу ОСОБА_2 було направлено вимогу про повернення коштів, отриманих у позику зі сплатою відсотків. Станом на день подання позову кошти відповідач не повернув. За період з 14.01.2013 по 14.11.2020 сума боргу з відсотками становить 100100 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 борг за договором позики від 14.01.2013 з урахуванням відсотків за користування коштами за період з 14.01.2013 по 14.11.2020 в сумі 100100 доларів США.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 10930,40 грн.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду 30 грудня 2020 року у виді арешту майна ОСОБА_2 в межах розміру позовних вимог 100100 дол.США, що станом на 30.11.2020 еквівалентно 2846844 грн., продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували факт укладення договору позики, або факт отримання коштів за договором позики у розмірі, визначеному в наданій позивачем розписці та доказів, які б підтверджували виконання зобов`язання.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_2 та його представник адвокат Олійник Л.М.подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що відповідно до постанови ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц:«У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.»

Крім того, у тексті наданої розписки також не визначено грошову одиницю позики, оскільки зазначається про кошти , як «29 600,00 (двадцять девять шестсот) долларов», що не можна однозначно трактувати, як грошову одиницю США.

Крім того, при дослідженні оригіналу розписки виявлено дописки в частині визначення валюти грошового зобов`язання: «США», виконаної очевидно іншим почерком та іншим чорнилом.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Зазначена правова позиція викладена у постанові ВС від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц.

Зазначають, що статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики позивач надав лише розписку, письмовий договір між сторонами відсутній.

У відповідності до ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи відсутність укладеного договору позики відповідно до ст..1047 ЦК України, розмір відсотків не погоджений сторонами, а отже і їх нарахування судом за період з 14.01.2013 по 14.11.2022 у визначеному розмірі, який складає більше 300% тіла позики є безпідставними та таким, що не відповідають принципу розумності та пропорційності між сторонами. Фактично ухвалюючи рішення суд першої інстанції задоволив позовні вимоги ОСОБА_1 та сприяв незаконному збагаченню позивача.

Судом першої інстанції також не було застосовано позовної давності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін адвоката Мірошника М.О. та адвоката Склярова М.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 14.01.2013 року ОСОБА_2 було видано ОСОБА_1 боргову розписку про отримання коштів в сумі 29 600 дол. США разом із виплатою відсотків в розмірі 750 дол. США до вимоги.

Вказана обставина підтверджується оригіналом розписки (а.с.48) та висновком експерта № 25478 від 21.12.2021 (а.с.126-133).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, щовідповідачем не було надано доказів, які б спростовували факт укладення договору позики, або факт отримання коштів за договором позики у розмірі, визначеному в наданій позивачем розписці та доказів, які б підтверджували виконання зобов`язання.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, виходячи з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.ст.509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За таких обставин, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування ст.ст.1046,1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргову розписку чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц.

Також відповідно до положень частин першої-третьої ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Із змісту оригіналу розписки від 14 січня 2013 року, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.48), вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав на руки в борг від позивача ОСОБА_1 мовою оригіналу: «деньги в сумме 29,600 (двадцять девять тисяч шестсот долларов США ) в день подписания расписки…». «За пользование денежными средствами обязуюсь ежемесячно выплачивать проценты в размере 750 (семсот пятьдесят долларов). Обязуюсь возвратить долг в суме 29 600 доларов США вместе с выплатой процентов по требованию ОСОБА_3 . Настоящая расписка составлена мною и написана собственноручно 14 января 2013 года».

Факт підписання тексту розписки було підтверджено висновком експерта № 25478 від 21.12.2021 року, який не спростований ОСОБА_2 .

Проаналізувавши розписку, та надавши їй належну правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення між сторонами договору позики, та виникнення у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за вказаним договором, у зв`язку з його невиконанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виник обов`язок повернути грошові кошти, спростовуються текстом розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяв грошові кошти у ОСОБА_1 саме у борг, правова природа якого правильно судом першої інстанції встановлена як договір позики, який передбачає обов`язок боржника повернути позику позикодавцю.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей та у будь-якому разі складанню розписки передує факт передачі коштів у борг. Так, розписка складена 14 січня 2013 року. Факт передачі коштів у борг передував складанню розписки. У розписці чітко зазначено, що відповідач взяв кошти у борг. Розписка знаходиться у позивача, чим доводиться факт неповернення відповідачем позичених коштів у сумі 29 600 дол.США

Суд першої інстанції, оцінивши в порядку ст.89 ЦПК України докази, наданні сторонами на засадах змагальності, правильно установив наявність між сторонами правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка від 14 січня 2013 року про отримання ОСОБА_2 у борг 29 600 дол.США є документом, який останній видав ОСОБА_1 за договором позики після отримання вищевказаних коштів, підтверджуючи як факт укладення договору саме позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджено не будь-якою розпискою, а саме розпискою про отримання коштів, зі змісту якої можливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів. Суд першої інстанції, досліджуючи розписку для визначення факту укладення договору та його юридичної природи, виявив справжню правову природу правовідносин сторін та залежно від установлених результатів зробив обґрунтований висновок щодо правової природи правочину, що між сторонами укладений саме договір позики.

Валютою виниклих між сторонами зобов`язань є саме долари США. Відповідач не надав будь-якого іншого тлумачення зазначених у розписці «долларов». Колегія суддів погоджується з висновком про те, що предметом позики були саме долари США.

Враховуючи зазначене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, приймаючи до уваги, що вони не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах закону.

Інші доводи апеляційної скарги на законність рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції та переоцінки доказів прийнятих ним.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2022 року- без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2022 року необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника адвоката Олійник Лілії Михайлівнизалишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08 листопада 2022 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді

В.П. Пікуль

Т.В. Одринська