Справа № 604/801/23
Провадження № 2-о/604/35/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Дереш М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, про встановлення факту постійного проживання на території України ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Драус О.О., звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, а саме просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, де проживав до березня 2011 року, після чого переїхав в село Староміщина Тернопільського району Тернопільської області, де проживає без реєстрації по сьогоднішній день. 20 травня 1997 року ОСОБА_1 отримав військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий Бучацьким районним військовим комісаріатом Тернопільської області, призваний до строкової військової служби, звільнений в запас по закінченню терміну служби 16 грудня 1998 року. У 2001 році ОСОБА_2 отримав атестат про закінчення Золотопотіцької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бучацького району Тернопільської області. Разом з тим, при досягненні 18 річного віку паспорт громадянина України ОСОБА_2 не отримував. В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Підволочиського сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області із заявою про видачу паспорта громадянина України, проте йому відмовлено у задоволенні заяви, посилаючись на п.п.1,6 п.100 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Враховуючи те, що належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закон України «Про громадянство» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, метою встановлення факту, який просить встановити заявник є отримання ним паспорта громадянина України, зазначені у заяві обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, а тому для захисту інтересів, які мають юридичне значення для ОСОБА_1 просить заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 28 червня 2023 року відкрито провадження у справі.

В судове засідання заявник, будучи повідомленим про дату і час розгляду справи, не з`явився, представник заявника подала заяву з проханням справу слухати у їх відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи головний спеціаліст Підволочиського сектору УДМС у Тернопільській області в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить справу розглянути без її участі, проти задоволення заяви не заперечує. Окрім того подала письмове пояснення, у відповідності до якого вказали, що в ході здійснення відповідних перевірок матеріалів, які б підтверджували належність ОСОБА_1 до громадянства України - не здобуто, за результатами перевірок особу не встановлено. Таким чином, у випадку наявності належних доказів підлягає встановленню факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, в іншому випадку УДМС у Тернопільській області не матиме законних підстав для встановлення належності заявника до громадянства України та подальшого документування його паспортом громадянина України.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, враховуючи заяви сторін про розгляд справи у їх відсутності, суд дійшов висновку, що заява ґрунтується на встановлених законом підставах з огляду на наступне:

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 24 жовтня 1978 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, батьками його є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У відповідності до витягу з по-господарських книг № 7 Золотопотіцької сільської Ради на 1977 р., 11978 р., 1979 рік убачається запис про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме міститься запис особистий рахунок 627 про членів сім`ї: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- голова сім`ї, з яким проживала дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,. ОСОБА_7 сестра, ОСОБА_3 зять, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , внук, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , внучка, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 , внук ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно витягу із погосподарських книгах Золотопотіцької сільської Ради народних депутатів за 1980-1982 роки, та за 1983-1985 роки убачаються записи про усіх членів сім`ї ОСОБА_10 окрім заявника ОСОБА_1 . Будь які відомості щодо зміни адреси проживання у книгах відсутня.

Згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого Бучацьким районним військовим комісаріатом Тернопільської області, виданого ОСОБА_1 , 20 травня 1997 року ОСОБА_1 отримав призваний до строкової військової служби. Звільнений в запас по закінченню терміну служби 16 грудня 1998 року. Сімейний склад ОСОБА_1 наступний: батько ОСОБА_3 , 1951 р.н., мати ОСОБА_4 , 1951 р.н, брат ОСОБА_8 , 1971 р.н., брат ОСОБА_11 1977 р.н., ОСОБА_12 1982 р.н., сестра ОСОБА_13 1984 р.н., сестра ОСОБА_14 , 1974 р.н. Адреса сім`ї : смт. Золотий Потік.

У відповідності до атестата про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_3 та додатку до нього серії ТЕ № 16442789 ОСОБА_2 закінчив у 2001 році Золотопотіцьку середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Бучацького району Тернопільської області.

Як убачається з довідки № 12-385, виданої виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради 02 грудня 2021 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 березня 2011 р. постійно проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 .

З листа Підволочиського сектору Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області убачається, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про видачу паспорта громадянина України, посилаючись на п.п.1,6 п.100 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Таким чином судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України, проте паспорт громадянина України не отримував, будь які документи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року відсутні.

Разом з тим, із показів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_15 судом встановлено, що вони є рідними братом та сестрою заявника. Станом на 1991, 1993 рік проживали однією сім`єю разом з батьками в смт. Золотий Потік, брат ОСОБА_2 навчався у Золотопотіцькй ЗОШ, пізніше був призваний на військову службу. У 2002 році померла їх мати ОСОБА_4 , а в 2003 році батько ОСОБА_3 . Ствердили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України, зокрема станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року постійно проживав на території України, а саме у смт. Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області.

Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків не суперечать іншим зібраним у справі доказам, які суд у відповідності із ст. 77, 78 ЦПК України вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, а тому враховуються при ухваленні судового рішення.

Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Згідно з ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи.

Ст. 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, гід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно- проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з . дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а)заяву про встановлення належності до громадянства України; б)копію свідоцтва про народження; в)один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24серпня 1991року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991року; копії паспортів батьків (одногоз них) особи або іншого її законного представника-громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт);судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24серпня 1991року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на13листопада 1991року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24серпня 1991року батьків (одногоз них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому і постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на листопада 1991 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 із змінами і доповненнями, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 р.) постійно проживали на території України.

При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно зявнику для отримання паспорта громадянина України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) дійсно постійно проживав на території України в Тернопільській області Тернопільського (до змін адміністративно-територіального устрою Бучацького ) району в смт. Золотий Потік, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18).

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом.

Тобто, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст. 3 цього Закону.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Керуючись ст. ст.258, 259, 263, 265, 272, 293, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління державної міграційної служби про встановлення факту постійного проживання на території України -задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Золотий Потік Бучацького району Тернопільської області, на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 р.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Сташків Н.Б