Справа № 740/1296/23
Провадження № 2/740/499/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі:

головуючої-судді Ковальової Т.Г.,

за участі секретаря судового засідання Дьоміної Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ніжині Чернігівської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Форт», третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Юрій Михайлович, про визнання права власності на квартиру та зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому на підставі положень ст. 15, 16, 392 ЦК України просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , набуте на підставі договору дарування від 28 грудня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2101 та посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В. В.; скасувати арешт цієї квартири, накладений 24 квітня 2021 року приватним виконавцем Приходьком В. М. на підставі постанови про опис та арешт майна боржника серії ЗВП № 63779538 від 23 грудня 2020 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28 грудня 2012 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В. В., відповідно до умов якого йому була подарована спірна квартира. Указаний договір є чинним і на цей час не розірваний, ніким не оспорений, недійсним судом не визнаний.

З моменту набуття права власності на вказану квартиру він почав використовувати її для власного проживання і проживання членів своєї сім`ї. На теперішній час у квартирі проживає він, його дружина та його малолітній син.

Зазначає, що, будучи необізнаним в юридичних питаннях, він не знав, що після набуття права власності на спірну квартиру, таке право потребує обов`язкової державної реєстрації, у зв`язку з чим звернувся з відповідною заявою до виконавчого комітету Ніжинської міської ради лише 19 серпня 2021 року, проте отримав відмову у реєстрації права власності на підставі п. 12 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з посиланням на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження (арешт майна) за № 41679408.

Наявність обтяжень у вигляді арешту свідчить про невизнання права власності позивача, що потребує його захисту в судовому порядку у встановлений законом спосіб.

20 березня 2023 року від відповідача - ТОВ «ФК «Форт» надійшли письмові пояснення, у яких відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 740/4359/20, виданого 06 листопада 2020 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області, встановлено, що згідно з інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно спірна квартира належить ОСОБА_2 , тоді як жодної інформації щодо права власності на вказану квартиру позивача не було, тому дії приватного виконавця виконавчого округу Приходька Ю. М. є законними, обґрунтованими та такими, що вчинені згідно із ЗУ «Про виконавче провадження». Вважає, що позовні вимоги є надуманими та такими, що мають на меті лише уникнення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань за кредитним договором, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

23 березня 2023 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Приватний виконавець Приходько Ю. М. подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача адвокат Васюк Д.Г. подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позову.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся учасників справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно із статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2101, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 01.09.2021 №152-02/5601, виданої Центром надання адміністративних послуг Ніжинської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 10 травня 2005 року Також реєстрація ОСОБА_1 підтверджується копією записів з Книги обліку за вказаною адресою (а.с. 17-20).

Згідно довідки про склад сім`ї від 01 вересня 2021 року №151-02/5593, виданої виконавчим комітетом Ніжинської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_2 з ОСОБА_2 , 1966 року народження, та ОСОБА_3 , 2017 року народження. (а.с.22).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24.04.2021 приватним виконавцем Приходьком Ю. М. накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі постанови про опис та арешт майна боржника серії звп № 63779538 від 23.12.2020; особа, майно/права якої обтяжуються, ОСОБА_2 (а.с.11-12).

01.12.2020 приватним виконавцем Приходько Ю.М. відкрито виконавче провадження ВП №63771391 щодо стягнення з боржника ОСОБА_2 попередньої власниці квартири - на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором.

01.12.2020 приватним виконавцем накладено арешт на все майно боржника, у тому числі і на спірну квартиру. 07.07.2021 постановою приватного виконавця здійснено заміну сторони стягувача з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на правонаступника - ТОВ «ФК «Форт».(а.с.15).

Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття

Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18.

До 1 січня 2013 року право власності у набувача нерухомого майна за договором виникало з моменту державної реєстрації такого договору як правочину.

Відповідно до висновку Великої Палати, викладеного у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, особа, яка до 1 січня 2013 року придбала нерухоме майно за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого було належним чином здійснено, стала власником такого нерухомого майна з моменту державної реєстрації відповідного договору купівлі-продажу незалежно від того, чи здійснила ця особа в подальшому державну реєстрацію свого права власності.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 ст.56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону «Про виконаче провадження» № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що позивач, який не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт, фактично набув у встановленому законом порядку за нотаріально посвідченим договором дарування у власність спірну квартиру, проте не може зареєструвати за собою відповідне право у зв`язку з накладенням арешту, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.202, 204, 210, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.2, 4, 12, 13, 15, 16, 76-81, 89, 247, 263 265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 28 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Зеленським В. В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2101.

Скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , накладений 24 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Приходьком Юрієм Михайловичем, зареєстрований 24 квітня 2021 року за номером запису про обтяження 57843134, на підставі постанови про опис та арешт майна боржника серії звп № 63779538 від 23 грудня 2020 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова