ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року

м. Харків

справа № 636/235/23

провадження № 22-ц/818/566/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментівза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07 лютого 2023 року у складі судді Гніздилова Ю.М.,-

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 07 лютого 2023 року позовна заява залишена без руху.

Не погодившись з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скаржника, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що позивачі - у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість залишення позовної заяви без руху, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам закону, з огляду на таке.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з невідповідності позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: у зв`язку з відсутністю додатку до позовної заяви, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 мотивував вимоги тим, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08 липня 2021 року з ОСОБА_2 на його користь стягнуто аліменти на забезпечення необхідних умов життя ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів. Виконавчий лист щодо примусового виконання вказаного рішення суду перебуває на виконанні у Чугуївському відділу ДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Починаючи з 07.05.2021 року сплата аліментів ОСОБА_2 проводиться не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до вимог ст.5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що позивачі - у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звільнений від сплати судового збору, оскільки у відповідності до вимог ст.4 Закону «Про судовий збір» зазначено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить з 01 січня 2023 року 1073 грн 60 коп., та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить з 01 січня 2023 року 13420 грн 00 коп. Позивачем подано позов майнового характеру, ціна якого становить 54725 грн 24 коп. Оскільки визначена на рівні 1 відсотка ціни позову ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру буде становити менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить з 01 січня 2023 року 1073 грн 60 коп.

Проте, з таким висновком суду, колегія суддів погодитись не може, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів, зазначивши про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі вимог чинного законодавства, а саме: ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» .

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 також, як на доказ звільнення його від сплати судового збору посилався на вимоги Закону України «Про судовий збір».

Згідно положень п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів - звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів.

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з мотивів несплати судового збору.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

У своєму рішенні в справі «Голдер проти Сполученого Королівства», 1975 р. суд відзначив: «Було б неприйнятним, на думку Суду, якби ч. 1 ст. 6 детально визначала процесуальні гарантії сторонам у судовому провадженні, не забезпечивши, насамперед, того, без чого користування такими гарантіями було б неможливим, а саме: доступу до суду. Характеристики «справедливості, публічності та оперативності судового провадження були б марними за відсутності судового провадження». Тож право на доступ до правосуддя має дуже важливе значення і без сумніву його необхідно вважати засадою.

У своєму рішенні ЄСПЛ акцентує увагу на тому, що Право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (справа «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищенаведене, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі. Наявність інших підстав длі залишення позовної заяви без руху має вирішуватись при новому розгляді, зазначеного питання.

Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягає вирішенню одночасно з ухваленням остаточного вирішення справи по суті.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.п.3,4 ч. 1 ст.379, ст. ст. 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 07 лютого 2023 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України .

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 26 квітня 2023 року.