Справа № 132/3281/22
Провадження № 2-др/132/3/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"12" квітня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Аліменко Ю.О.

секретаря Безулої К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Калинівка заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Хейніса О.Г. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 року було частково задоволено позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 17.10.2019 по 17.10.2022 у розмірі 1025 (одна тисяча двадцять п`ять) доларів США 22 центи, що еквівалентно 37482,04 грн. та 562,05 грн. витрат по сплаті судового збору.

16.03.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Хейнісом О.Г. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу. Заява мотивована тим, що в проваджені Калинівського районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 132/3281/22 за позовом АТ «КБ Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій позивач просив стягнути 3 % річних за користування кредитними коштами, в сумі 12 749, 77 дол. США. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 13 березня 2023 р. позовні вимоги банку було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 1025, 22 дол. США., що еквівалентно 37482,04 грн.

При подані відзиву відповідач просив стягнути на його користь 48 000, 00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, детальний розрахунок та докази їх понесення були надані до суду, разом із відзивом.

Позивачу було задоволено 8, 04 % розміру позовних вимог.

8, 04 % від 48 000, 00 грн. = 3 859, 20 грн. - розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який не підлягає задоволенню, враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

48 000, 00 грн. (розмір витрат на професійну правничу допомогу, які відповідач просив стягнути із позивача) - 3 859, 20 грн. (розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, який не підлягає задоволенню, враховуючи часткове задоволення позовних вимог) = 44 140, 80 грн. - судові витрати, які підлягають стягненню із позивача на користь відповідача, у випадку відсутності подання клопотання про їх зменшення, до винесення судового рішення по справі.

11.04.2023 р., 12.04.2023 р., 18.04.2023 р. на едресу суду за вх. № Еп-882/13, № Еп-892/23 та 3400/23 від АТ КБ «Приватбанк» надійшли відзиви на заяву про ухвалення додаткового рішення по справі, клопотання про продовження прецесуального строку на подання відзиву на заяву про ухвалення додаткового рішення та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Аналізуючи вимоги статті 270 ЦПК України, слід дійти висновку про те, що додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав.

Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Часиною 3 ст. 141 ЦПК України переббачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідача надано суду: копію договору про надання правової допомоги від 12 серпня 2021 року, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 1/23 від 05 січня 2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 3/01/2023 від 05.01.2023 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази в обґрунтування понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу розмірі 44140,80 грн. з позивача, адже крім того, що розмір таких витрат має бути доведений і документально обґрунтований, він також повинен відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (Заява №33949/02) відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На час розгляду справи в суді чинним законодавством не визначено обмежень чи граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, проте він повинен бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений представником відповідача розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 44140,80 грн. є значно завищеним та неспівмірним із складністю справи.

Так, справа була розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, а тому судові засідання не проводилися. Крім того, адвокатом Хейнісом О.Г. не подавалися до суду будь-які процесуальні заяви та клопотання, окрім відзиву на позовну заяву. Що стосується поданого представником відзиву, останній просив застосувати строки позовної давності, відповідно до ст. 267 ЦПК України (а не ст. 267 ЦК України) та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вищевказані обставини в їх сукупності, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи обсяг та характер наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, беручи до уваги всі аспекти та складність справи, яка, на думку суду, не є складною, відноситься до категорії малозначних справ, враховуючи те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 44140,80 грн. є значно завищеним та належним чином не обґрунтованим, перевищує розмір задоволеної суми, яка підялгає стягнення з відповідача на користь позивача, а тому суд вважає за необхідне заяву представника відповідача задовольнити частково та стягнути з позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 137, 141, 270, 274 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Хейніса О.Г. про про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

СУДДЯ: